I2 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
Med esterlandsk fantasi teenkte man sig ikke sjelden, at disse urene 
aanders antal kunde være meget stort, f. ex. gaa op i hundreder eller 
tusinder, og interessant i saa henseende er fortællingen i Marcus's evan- 
gelium ste kapitel ıste—ı6de vers om Jesu møde med den besatte mand 
ved Genesareth sø. Manden, der kom ud af de dødes grave, var besat af 
tusinde urene aander, som Jesus manede ud af ham og. ind i en flok svin, 
der styrtede sig i søen og druknede, hvorefter den besatte atter gjenvandt 
sin helbred. 
Den ved sjælebytningen frembragte tilstand kaldte Grækerne uavia, 
Romerne furor!, de gamle Nordmænd a. 
Den, som giver sig det onde i vold og lover djævelen sin sjæl, kan 
som betaling faa magt til ved overnaturlige midler at skaffe sig selv livets 
nydelser i fuldt maal og tillige evne til ved lignende midler at berede sine 
fiender ulykke og undergang. Det vigtigste af disse midler er trylleformu- 
larer, som, gjerne om natten og helst i maaneskin, reciteres under visse 
ceremonier. 
Naar denne lære har vundet indgang i praxis, ombyttes det ord, der 
betyder sjælebytningstilstanden med et andet, som egentlig betyder den 
handling at hensætte i den heromhandlede tilstand; og da tryllesangen op- 
fattes som det væsentlige i denne handling, er det meget forklarligt, at det 
erstattende ord bliver en participialform af et verbum, som betyder »at 
synge« (tryllesange)?. Grækerne betegnede en wéyteg som &rqjóoc (»en som 
synger tryllesange (galdrer) over«), og i den latinske guldalder kaldes i 
digtesproget furiosi for zrcantati (af cantare, synge), idet man mente, at 
furor kunde fremkaldes ved afsyngelse af tryllesange?; og dette samme 
fænomen gjenfinder vi i gammelnorsk. 
De gamle Nordmænd fulgte godt med tiden, og allerede fra Edda- 
digtene kjender vi den gamle troldkjærring, der i maaneskinnet lavede 
seid*, medens hun reciterede sine trylleformularer. Ved forhexelse at 
fremkalde sjælebytte er seidens hovedopgave, og det er trylleformlerne, 
som forlener den med dens forhexende egenskab og fremkalder ædi. 
Vi finder da ogsaa ordet ddr allerede i vor ældste historiske tid i det 
almindelige omgangssprog ombyttet med en participialform af verberne 
syngja eller gala. Begge disse ord bruges, men gala er det mest anvendte; 
© 
09 
óór blev derfor i Omgangssproget for det meste ombyttet med galinn, 
1 Cicero giver en definition af begrebet , furor“ i „De divinatione“ r—31—36: , — — furor 
appellatur cum a corpore animus abstractus divino instinctu concitatur“. 
Enkelte sprog benytter ogsaa en participialform af et verbum med betydningen „skrige“. 
Jfr. fransk: enchante. 
> wo wb 
Jfr. F. Gron: „Altnordische Heilkunde“, Janus 1897, side 673. 
