1912. No. 10. PSYKOLOGISKE OG PSYKIATRISKE FORESTILLINGER OG BEGREBER. 13 
medens det gamle ord endnu længe holdt sig i retssproget. Dette ord- 
bytte kan maaske opfattes som et laan fra latin, men det forekommer mig 
vel saa rimeligt, at der handles om en parallel udvikling, som vel gaar 
meget langt op i tiden. 
De gamle mente vistnok, at sjælens fortrængsel af en ond aand kunde 
foraarsages ved forhexelse, men de troede ikke, at besættelsen i alle til- 
fælde var bevirket ved troldomsmagt. Gud kunde ilægge denne straf, 
uden at nogen troldmand behøvede at exekvere den. Man iagttog, at 
furoranfald kunde indtræde under visse nevroser — navnlig epilepsi", og 
at saadanne anfald havde tilbøjelighed til at vende tilbage med en vis 
periodicitet. I dette fænomen saa tiden et bevis for, at nevrosen skyldtes 
maanens indflydelse; thi maaneovertroen sætter først og fremst alt perio- 
disk i forbindelse med dette himmellegeme. De, som led under ‘denne 
tilstand, kaldtes derfor /unatici eller maanesyge. I almindelighed vilde vel 
en saadan tilstand blive betragtet som en Guds straffedom, men den kunde 
ogsaa under visse særegne omstændigheder blive anseet som en gud- 
dommelig naadegave. 
Sjælebytningslæren maa antage, at sjælen for kortere eller længere 
tid kan være fraværende fra legemet, uden at nogen ny, god eller 'ond, 
aand indtager dens plads, og den logiske konsekvents fører da til den an- 
tagelse, at sjælen lige fra den første barndom kan være fraværende. 
Legemet kan da siges at være tomt eller mangle indhold. 
Det laa da meget nær at antage, at idiotien var foraarsaget af et saa- 
dant fravær af sjælen. 
Ogsaa denne opfatning har sat sig sproglige spor. Jøderne kaldte 
idioten rika, et ord hvis rod er rek, som betyder »tom«, og Grækerne be- 
tegnede i den ældste tid i dioterne som Aou, et ord hvis rod antagelig op- 
rindelig betyder »tom«, og senere benyttedes ordene zevopow» eller zzvoxoavoc, 
der ligefrem betyder »tomskalle« >, 
Det franske fou stammer fra det latinske follis, en blæsebælg, og i 
flere moderne sprog benyttes ord som »tomhoved«, Leerkopf, »sjzelles< o. 1. 
Det norske vanvit (adj. gin. vanvita, n.n. vanvitug) er sammensat af 
van og vit. Gotisk wan betyder »mangel« og er stammebeslægtet med det 
latinske vanus, tom. I gammelnorsk er substantivet tabt, men adjektivet 
vanr, manglende, bevaret. I nynorsk kjendes van, ligesom i dansk, kun 
1 Ordet er dannet af &x4 og Avus (AauBarm) og betyder „tagen til fange, gjeren til bytte” — 
nemlig af den urene aand. Jfr. det norske fang. 
2 Romerne betegnede idioterne som fafwr, et ord af uklar oprindelse, men som ikke 
kan antages at have grundbetydningen ,tom*. 
