Igt2. No. 10. PSYKOLOGISKE OG PSYKIATRISKE FORESTILLINGER OG BEGREBER. 23 
Denne store gruppe »sjælesygdomme« betegnede de romerske Stoikere 
som insania!, en betegnelse, som ogsaa er antagen af Cicero. 
Blandt det første aarhundredes medicinske videnskabsmænd er CELsus 
den mest bekjendte, og hans skrift »De medicina« er bevaret. Cersus var 
paavirket af stoicismen, men brugte ordet insania i en noget mere ind- 
skrænket betydning end denne. Han henregner phrenitis til insania og 
synes under denne tilstand at indbefatte furor; derimod udskiller han det 
egentlige feberdelirium. Desuden omtaler han to andre former eller gra- 
dationer af insania, uden dog at give disse noget særligt navn. De to 
sidstnævnte former kunde man maaske tilsammen betegne som dementia; 
iethvertfald giver den forøvrigt uklare beskrivelse indtryk af, at Ceisus 
nærmest har tænkt paa forskjellige former af sekundær dements. 
Cezsus bruger i nævnte skrift en enkelt gang (og uden at der sees at 
være lagt vegt paa ordvalget) ordet furor?, som han forøvrigt synes at 
anvende korrekt, og to gange dementia?, hvilket ords betydning paa disse 
steder er noget uklar; men navnlig paa det sidste sted kan ordets mening 
neppe være nogen anden end den at betegne enhver form af insania, der 
ikke kan opfattes som phrenitis (i CErsus's forstand = furor). 
Det græske ord uehayyodia oversættes med tristitia, og denne tilstand 
ansees ikke som en egen sindssygdom, men opfattes som et under sinds- 
sygdom indtrædende symptom?. 
Idioterne, der paa latin dels betegnes med det gamle ord »fatuus« dels 
med et teknisk udtryk »mentecaptus«?, holdes helt udenfor dette system, 
forsaavidt de ikke indbefattes under dementes. Cersus anskuer insania fra 
et rent medicinsk standpunkt, og skjønt han ikke udtrykkelig nævner den 
mystisk-religiøse hypothese om furors ætiologi, kan man dog af hele frem- 
stillingen se, at han helt afviser denne; og i saa henseende repræsenterede 
han sikkerlig den almindelige opfatning inden videnskabelig uddannede 
kredse. 
m 
Dannet efter det græske tagagoocivn? Etymologien af det latinske adjektiv sanus er 
tvilsom. Det er antagelig af samme rod som det græske odesS (scs), sund, kraftig, sub- 
stantiv owtyoe, frelser. Maaske er det ogsaa nærbeslægtet med det tyske gesund (dansk 
sund) eller med det gammelnorske svinnr, kraftig, rask, klog (gotisk swinps, stærk). 
19 
Cersus bruger ordet ,phrenitis^ i en ny betydning; men denne nye brug af dette ord 
vandt ikke indgang, uagtet den bedre stemmer med betydningen af g 97». 
3 De medicina b. 3 kap. 18, s. 13. 
2 De medicina b. 2 kap. 8, s. 9 og b. 3 kap. 18 s. 20. 
> Se: De medicina b. 2 kap. 1 s. 30 jfr. b. 3 kap. 8 s. 14. 
6 Cicero har fatuus i „De finibus bonorum et malorum* Il, 70 og mente capti i Acade- 
micorum liber" II, 53, jfr. „De officiis* I, 94. 
