28 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
havde indtaget; dog var der en ikke uvæsentlig forskjel. Det var nemlig 
ikke lykkedes de nationale sprog at finde en fællesbetegnelse for alle sinds- 
sygdomme svarende til det latinske insania. 
Danmark-Norge fulgte naturligvis med i denne udvikling; og de tre 
grupper blev ogsaa anerkjendte hos os. 
Vi skal herom bemærke følgende. ; 
Det danske sprogs kulturelle kildevæld havde længe været nedertysk, 
som allerede var naaet langt frem og havde oversat en hel række latinske 
kunstord — og blandt dem de, vi har brug for. 
Ordet vanvittig var allerede brugt af CHRISTIERN PEDERSEN i 1515 i 
betydningen uklog, og i en bergensk anordning af 1551 i betydningen 
senil dement, da det blev optaget i lovsproget i forordningen af 7de April 
I6I9 og recessen af 27de Februar 1643, som begge benytter det i betyd- 
ningen mente captus. 
Det latinske ord demens var paa nedertysk oversat med affsinnich, og 
dette ord blev paa dansk optaget i formen afsindig!. Det blev første gang 
anvendt i vort lovsprog i Christian den 4des Norske Lov b. 3 $ 8, men 
blev brugt i samme betydning som gallind; og denne feil blev ligeledes be- 
gaaet i den norske kommissions forslag af 1682 til ny norsk lovbog. 
Denne uklarhed træder ogsaa stærkt frem i CorpiNGs »Etymologicon 
latinum« 1622. Her oversættes demens med galen, afsindig; amens med 
afsindig; amentia med galskab, afsindighed, og furiosus med forbristret?, 
rasende, ubesinde. 
Allerede Christian den 4des lovgivning havde som netop bemaerket 
anerkjendt de to grupper vanvittighed og galenskab; men den tredje gruppe 
afsindighed blev ferst optagen i Christian den stes Norske Lov af rsde 
April 1687. Denne lov, der altsaa hos os gjennemíerte tredelingen, be- 
nytter, som vi strax skal sege at paavise, de tre gruppebetegnelser med 
videnskabelig stringents og indferer desuden nogle nye tekniske ord, som 
ligeledes benyttes fuldt korrekt. 
Til klargjerelse af dette forhold skal vi ferst opregne de lovsteder, 
som anvender de udtryk, der vedkommer det her behandlede spergsmaal, 
og omtale anvendelsen af vedkommende ord og udtryk. 
N. L. 3—19—1 har ordet vanvittighed, og 6—19— 12 taabe?, begge 
ord usammensatte. 
Ordet affsindhe skal efter MoLBEcH første gang forekomme i et brev fra 1488. 
KALKAR oversætter forbistrelse med forvirring, afsind, phrenitis, vildelse. 
c 19 + 
Taabe betyder egentlig ,en famlende person“. Det er beslægtet med fabe (jfr. gln. 
tæpiligr, knap). Den indogermanske rod er antagelig dap. Jfr. latin damnum, tab, 
skade, og græsk daran, forbrug. 
