1912. No. 1o. DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. 39 
Denne eiendommelige theoris opstaaen er af stor interesse; og naar 
man fra vor tids standpunkt kaster blikket tilbage paa datidens psykiatriske 
stilling, er det ikke vanskeligt at forstaa, hvorledes den kunde opkomme. 
Vi skal forsøge et saadant tilbageblik, som giver leilighed til værdifuld 
lærdom, idet den historiske erfaring paa den ene side vil bidrage til at 
klare visse blandt ikke-psykiatere udbredte misforstaaelser og til den anden 
anden side give psykiaterne selv en gavnlig paamindelse. 
Forklaringen til, at en saadan lære kunde opkomme, ligger efter vor 
mening først og fremst i den omstændighed, at den psykiatriske under- 
søgelse ikke blev udført med den tilstrækkelige nøiagtighed og nøgternhed 
(hvilket tildels var bevirket derved, at psykiaterne først fik se patienterne, 
efter at sindssygdomsanfaldene var overstaaede); men en medvirkende grund 
til denne lares opstaaen var utvilsomt lægernes tilbøjelighed til at gaa 
udenfor sit kompetenceomraade og istedetfor at foretage medicinsk under- 
søgelse at indlade sig paa metafysisk spekulation! over forholdet mellem 
patientens sindstilstand og den begaaede brøde. 
Vi skal i form af exempler søge at forklare sammenhængen. 
En svanger pige blev angreben af melankoli. Tanken paa den fore- 
staaende fødsel udviklede sig til en tvangsforestilling, om hvilken hendes 
hallucinationer dreiede sig, og som gav hendes vrangforestillinger sit ind- 
hold. Kort efter fødselen dræbte hun barnet; den psykiske spænding gav 
sig, og under barselsengen fik hun ro. Psykiateren paaviste indet andet 
abnormt end pigens paastand om, at hun havde begaaet sin brøde dreven 
af en indre uimodstaaelig magt. Hendes ligefremme bekjendelse, aabenbare 
anger og hendes omgivelsers gode attester gav hendes fortælling troværdig- 
hed. Omgivelserne havde ikke været opmærksomme paa den tidligere 
melankoli, og den psykiatriske examination var ikke nøiagtig nok til at paa- 
vise den. 
Tilfældet beskreves som en infanticidomani. 
Eller for at tage et andet exempel. 
En fornem dame besøgte i udstillingstiden et stort magazin, og medens 
hun i trængselen troede sig ubemærket, stjal hun en gjenstand, hun godt 
kunde undvare. Hun gjentog forseget, og det lykkedes baade anden og 
tredje gang. Hun nyttiggjorde sig ikke de stjaalne gjenstande, og dog 
gjentog hun tyveriet. Hun troede, at det ogsaa denne gang var gaaet 
ubemærket hen; men kort efter kom der bud fra kjebmanden med anmod- 
ning om at faa penge eller den »i distraktion borttagne« gjenstand tilbage. 
Familjen vilde ikke have skandale, og kjebmanden fik penge. 
1 I disse spekulationer spiller stadig ind mere eller mindre uklare idéer om en primaer 
lidelse af en egen viljesfere. 
