VW E 
40 PAUL WINGE. 
M.-N. KI. 
Baade denne kjobmand og mange af hans kolleger fik adskillige lig- 
nende kunder; man opsatte endog en navnfortegnelse over dem; og snart 
var denne listes navne forretningens "bedste kunder; jo mere man blev 
»bestjaalen«, desto mere tilfreds var man. 
Men en dag fik kjøbmanden ikke sine penge, og sagen blev anmeldt 
til politiet. 
At en fornem dame, der tidligere havde været anseet som hæderlig, 
kunde gjøre sig til tyv, det var almenheden en gaade. Den tilkaldte læge 
var 'en i sit fag anseet mand, men ingen erfaren kriminalist, og hans meta- 
fysiske interesse bragte ham til med iver at kaste sig over sporgsmaalet om 
forholdet mellem hans patients sjælstilstand og brøde. Han paaviste ingen 
anden psykisk abnormitet end hendes forklaring om, at hun ikke havde 
kunnet modstaa fristelsen; og han beskrev sit tilfælde som kleptomanı. 
Dersom lægen havde undersøgt nøjagtigt baade sin patient og de andre 
i samme sociale stilling, som havde begaaet lignende tyverier, vilde han 
neppe have fundet synderlig lighed mellem deres personligheder. 
Nogle af dem var imbecille moral-insane personer eller sløvede menne- 
sker, der stjal i haabet om at undgaa opdagelse eller i værste fald at slippe 
fra det uden offentlig skandale og straf. Andre var sexuelt abnorme indivi- 
der, som stjal, da de ikke paa anden maade kunde forskaffe sig de gjen- 
stande, for hvilke de havde behov. Atter [andre var sindssyge med 
storhedsidéer, som. troede, at de eiede al verden. Videre var der en del 
hysterikere, epileptikere og alkohol-epileptikere, der under sine somnambuloide 
paroxysmer begik tyverier, som de efter opvaagning ganske havde glemt, 
samt nevrasthenikere med »samlerdrift«, som begjæret om et zirat for »sam- 
lingen« tvang ud over lovens grænser. Kanske der blandt tyvene ogsaa 
var et stakkels deprimeret individ, der stjal i haabet om at blive opdaget 
og straffet; og utvilsomt var der en del sindssyge og ikke-sindssyge, hvis 
motiv til brøden ikke lod sig opklare. 
Men at lave en enhed af alle disse tilstande, der ikke hører sammen, 
fordi det kan godtgjøres, at en del mennesker, der lider under en af dem, 
begaar tyveri, er ikke videnskabelig ordning, men en slags indrettelse af 
videnskabelige pulterkammere. 
Monomanilæren fandt kun i et kort tidsrum almindelig anerkjendelse i 
den psykiatriske verden; i 1854 bekjæmpedes den af den ældre FALRET 
(1794— 1870) med stor styrke og virkning i en afhandling: »De la non- 
coexistence de la monomanie« ; og i Tyskland mødte den til samme tid en 
kraftig opposition. I 1860 udgav WiLLers JESSEN (1823—1912) en større 
afhandling »Die Brandstiftungen«, i hvilken han paa en grundig og over- 
bevisende maaade paaviser det uholdbare i antagelsen af en pyromani. 
