52 PAUL WINGE. 
M.-N. KI. 
lige opgave at opretholde som et bolverk af den aller største vigtighed for 
forsvaret af de sindssyges retsstilling. Den kritik, der er rettet mod 
teellingsschemaet, rammer saaledes i endnu hoiere grad det heromhandlede 
diagnoseschema. 
Denne de norske psykiateres holdning til lovens gruppebetegnelser 
kan kun undskyldes ved den mangel paa sproghistorisk kundskab, som 
bragte baade læger, jurister og almenhed til i lovens udtryk ikke at se 
tekniske betegnelser, men snarere et slags skjældsord, som det af humane 
grunde gjaldt at undgaa! — dog ikke i et folketællingsschema, thi der 
kunde man bruge baade »gal« og »fjante«. 
Diagnoseschemaets sprog er ogsaa i et andet ikke uvæsentligt punkt 
uheldigt. Det nævner nemlig »Epilepsia«, men mener selvfølgelig »insania 
epileptica«; og denne sprogfeil ynglede i den felgende tid. 
»Vanvittighed« vilde have været det rette danske ord for »Idiotismus 
congenitus«, og som latinsk betegnelse burde man have valgt »ldiotia«. 
> Afsindighed« vilde have været det rette danske ord for »Idiotismus acqui- 
situs«; og paa latin kunde man kaldt den »dementia«; thi for en deling af 
dementsen i en lettere og sværere form var der neppe noget behov, — 
og om saa var, kunde man have udtrykt dette ved et tilfoiet adjektiv. 
At forene »vanvittighed« og »afsindighed« i en gruppe og betegne denne 
ved et fællesnavn, det være »fjantethed« eller »idiotismuse, var et afgjort til- 
bageskridt fra det standpunkt, som Horst havde indtaget i 1825; og vi 
skal i det folgende hore, hvorledes det snart viste sig beklagelige felger 
af den omstændighed, at man 1 dette punkt ikke havde fastholdt Horsrs 
franske standpunkt, men istedet fulgt et uheldigt tysk mønster. 
At optage delirium tremens synes ogsaa lidet paakrævet. 
Det kunde ikke have været vanskeligt at opstille et diagnoseschema, 
som baade respekterede. straffelovens tekniske udtryk og opfyldte de krav, 
som datidens psykiatri maatte stille til en symptomatisk klassifikation. Man 
kunde som iste gruppe have opstillet idiotia (vanvittighed), som 2den 
melancholia, mania, samt stupiditas (galenskab) og som 3dje dementia og 
paralysis generalis (afsindighed). Epilepsia (insania epileptica) kunde have 
været fordelt mellem 2den og 3dje gruppe. En saadan opstilling vilde 
ogsaa have været brugbar for et tællingsschema med 2 rubrikker; den 
første af de hernævnte grupper kunde nemlig have være opført i den 
første, de øvrige i den anden rubrik. Man vilde paa denne maade have 
faaet et diagnoseschema, som respekterede loven, opfyldte de klinisk- 
psykiatriske krav og ikke gav grund til frygt for skjældsord. 
1 I det for Kristiania sindssygeasyl i 1850 udarbeidede reglement for vogterne blev det 
forbudt at bruge ordet „gal“. 
