5 
On! 
I912. No. 10. DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. 
dette spergsmaal fik henimod aarhundredets midte en fastere form og blev 
gjort til gjenstand for et mere indgaaende videnskabeligt studium. 
Opiumshandelen fik som bekjendt en stor ekonomisk betydenhed, som 
ledede til krig mellem det Britiske rige og Kina; og denne krig for at 
tvinge et land til at taale handel med en ødelæggende gift maatte selv- 
følgelig aabne manges eine for de forfærdelige sociale ulykker, som følger 
et udbredt giftmisbrug. 
MaGnus Huss's (1807 —189o) verk om den kroniske alkoholisme !, som 
støttedes ved CLAUDE BERNARDS dyreforsøg”, vakte stor interesse inden 
fagkredse, samtidig som spergsmaalet om kretinismens og pellagraens aar- 
sagsforholde havde stillet store hygieniske og socialmedicinske opgaver. 
Spergsmaalet om nervesygdommenes arvelighed var i slutten af 1840-aarene 
indgaaende behandlet af Lucas (1808— 1885), og opmærksomheden var 
saaledes bleven henledet paa den sociale fare, der truede fra denne kant. 
Det laa da 1 situationen, at visse principielle social-medicinske krav 
rykkede frem mod fronten, ledet af den opfatning, at de store sociale brest 
ikke først og fremst bor anskues som det enkelte menneskes lidelse, men 
som en stor social ulykke, der truer det hele samfund, og overfor hvilke 
derfor alle borgere maa staa solidariske. 
Ordet degeneration? var allerede brugt som betegnelse for denne 
sociale ulykke; men desværre blev det ikke altid anvendt rigtigt, men 
tvertimod meget ofte misbrugt. 
Skjønt ordet degeneration korrekt anvendt betegner et forhold mellem 
ophav og afkom og følgelig en tilstand, som har fulgt det rammede 
individ fra dets fosterliv, blev det lige fra dets indførelse i psykia- 
trien misbrugt til at betegne en viss udvikling af det enkelte individ efter 
dets fødsel, og herved opkom det forvirrede udtryk »erhvervet dege- 
neration« *. Denne sprogmisbrug blev yderligere øget og fæstnet, da de 
| ,Alcoholismus chronicus . . .^ B. I og II (1849— 1851). 
LS 
»Lecons sur les effets de substances toxiques et medicamenteuses" (1857). 
3 Adjektivet degener og verbet degenerare, hvoraf afledet substantivet degeneratio, var 
allerede brugt i guldalderlatin. Generare betyder ,avle“, og partikelen de har her be- 
tydningen ,bort fra“. Ved sammensætningen med de udtrykkes, at generationen (avlingen) 
foregaar i en uheldig retning eller giver et daarlig resultat; og den latinske partikel de 
har altsaa forsaavidt den samme betydning som det danske van-, der betyder, at tingen 
eller handlingen er ufuldstændig eller mangelagtig. Det latinske verbum degenerare 
svarer altsaa temmelig noie til det danske vanslægte. Fra latin er ordet degeneration 
gjennem fransk degeneration gaaet over i de øvrige europæiske sprog. 
4 Man kan tale om, at en race er degenereret, naar man derved vil udtrykke, at dens 
nulevende repræsentanter er af ringere biologisk kvalitet end deres forfædre; men man 
kan ikke sprogligt korrekt tale om, at dens nulevende individer under deres livsløb 
degenererer. Det er videre ganske ukorrekt at betegne det forhold som degeneration, 
at en forædlet race, som forvildes, atter antager sine opri'.delige, vilde egenskaber; eller 
det, at en race, som fører en haard kamp for tilværelsen, udvikler visse særlige egen- 
skaber og færdigheder, medens den til gjengjæld mister andre kulturelle fortrin. 
