62 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
støttet ved Macnus Huss's og C.aubE BERNARDS arbeider; men forøvrigt 
savnede hele læren om degenerationens aarsager ethvert experimentelt 
grundlag. 
MonELs verk blev mødt med anerkjendende bifald fra ledende psykia- 
trisk hold som et fremragende arbeide; men samtidig blev der ogsaa fra 
flere hold gjort vægtige indvendinger mod hans lære. TIGGEs bestred theorien 
om den progressive arv med dens ødelæggelse af forplantningsevnen, og 
den Virchowske cellularpathologi kunde ikke gaa med paa at opfatte f. ex. 
rakit og skrofulose som degenerative fænomener. 
Det blev snart klart, at den MorReELSKE degenerationslære ikke kunde 
opretholdes i dens oprindelige form, men maatte undergaa en meget væ- 
sentlig omdannelse. Dette fandt ogsaa sted; men herunder dannede der 
sig afvigende meninger om, hvad man egentlig burde forstaa ved begrebet 
degeneration. Nogle beholdt mere, andre mindre af Morrıs lære; men om 
følgende grundtræk var der dog nogenlunde enighed. 
Istedet for Morers konstante menneskeart opstilledes en type, idet 
man tænkte sig, at en menneskeraces flertal under givne samfundsforhold 
befinder sig paa et vist psykisk niveau; og det individ, som ikke 
staar under dette, betragtedes da som typisk for vedkommende race paa 
det givne kulturtrin. Men denne type er saa langt fra konstant, at den 
tvertimod befinder sig i en stadig fremadskridende udvikling, eftersom 
vedkommende race rykker frem fra de vildes til de civiliseredes standpunkt. 
Det menneske, der kan følge med i denne udvikling og holde sig 
paa samme heide som flertallet af sine stammefrænder, er det normale 
raceindivid. 
Da det nu for den normale race er karakteristisk, at den befinder 
sig i stadig udvikling mod større fuldkommenhed, maa man se et bevis for 
normalitet deri, at børnene bliver af en bedre biologisk kvalitet end deres 
forældre. En afvigelse fra denne fremgangslinje, hvorved børnene bliver 
af en daarligere biologisk kvalitet end deres forældre, er bevis for, at der 
finder en udartning sted, som skyldes daarlig avling, og denne udartning 
er degeneration. 
Psykiaterne var ogsaa enige om, at de sværere psykopathiske tilstandes 
grundaarsag ikke er at søge i en paavirkning, som rammer vedkommende 
syge efter hans fødsel, men maa findes blandt indvirkninger, der har skadet 
ham allerede før fødselen, altsaa medens han endnu holdt paa at blive til. 
Psykopathiens egentlige aarsag maa altsaa søges 1 den omstændighed, at 
selve. avlingen af det betræffende individ har været daarlig; med andre 
ord deri, at individet ikke er blevet til under normal avling, men under 
en degenerativ proces. 
a OO Oe eee 
