64 PAUL WINGE. M.-N. Ki. 
for nogle — melankoli, mani, »délire chronique«! og de intermitterende 
psykoser — er den ikke afgjørende, skjønt dens indvirkning kan øges i 
de følgende led (altsaa være progressiv), og disse sindssygdomme betegnes 
derfor som »ikke degenerative«; for andre derimod er arven af bestemmende 
betydenhed, og disse sammenfattes derfor i en gruppe for sig under navnet 
»folie des héréditaires dégénérés. 
Til den sidste gruppe hører den hysteriske sindssygdom ” samt idioti, 
imbecillitet og psykisk debilitet, hvilken sidste tilstand ogsaa omfatter intellektuelt 
heitstaaende individer med daarlig sindsligevægt, impulsivitet og tvangstanker 
(dégénérés supérieurs). Hos idioter, imbecille og debile indtræder ikke 
sjælden episoder med pludselig opblussen og svinden af forfolgelsesfore- 
stillinger og storhedsidéer, der dog ikke bliver ordentlig systematiserede, 
en tilstand, som Macnan kaldte délire d’emblee. 
De degenerative sindssygdomme udmærker sig iøvrigt derved, at de 
psykiske symptomer vedvarer gjennem hele livet med urene tilstandsbilleder, 
uregelmeessigt forleb og ringe tilbeielighed til udvikling af slevhed. 
Ogsaa blandt tyske, engelske og skandinaviske psykiatere vandt 
degenerationslaeren indgang. I den tyske psykiatri repræsenteres den af 
flere betydelige navne, af hvilke her skal nævnes ScHÜLE og KRAFFT- 
EBING. 
ScHÜLE udvikler”, hvorledes degenerationen er en lidelse, som rammer 
slægten og med den det enkelte individ ligefra dets første anlæg. Den 
behøver ikke nødvendigvis at angribe alle vedkommende slægts medlemmer, 
men hvor den virker, medfører den altid en svækkelse af den psykiske 
potents. Denne svækkelse kan jo være af en hoist forskjellig grad, idet 
den i nogle tilfælde blot viser sig som et enkelt abnormt karaktertræk, i 
andre derimod som svære nevroser og sindssygdomme og i atter andre 
som idioti. Den degenerative arv er transmutabel og har en tendents til 
progression, saaledes at de følgende led rammes av en sværere lidelse end 
det foregaaende; men en skala som den Morelske lader sig ikke opstille 
som almengyldig. ScHüLe anbringer de degenerative sindssygdomme i en 
egen gruppe og henregner til denne blandt andre paranoiaformerne, den 
abnorme sexualitet og moral-insanity. 
KRAFFT-EBING indtager omtrent det samme standpunkt som SCHÜLE *. 
Han medgiver muligheden af, at en person kan bære paa et latent de- 
generativt anlæg; men samtidig fremhæver han, at man for at anse ved- 
Herom mere nedenfor. 
De epileptiske sindssygdomme opføres ikke under den degenerative gruppe. 
„Handbuch der Psychiatrie“. 
„Lehrbuch der Psychiatrie“. 
Pe 0) De 
