70 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
skrænkes til det mulige, og i paranoia incompleta kommer ikke de syge 
længer end til at blive fyrster, reformatorer, eller rigmænd. Men storheds- 
idéerne kan ogsaa tage et videre løb og i paranoia completa antage en 
lignende karakter som de paralytiske storhedsidéer; de syge bliver guder o. l. 
I de fleste tilfælde spiller sexuelle følelser i større eller mindre grad ind 
baade i forfølgelsesforestillingerne og storhedsidéerne. 
Efter forfølgelsesforestillingernes og storhedsidéernes indhold er der 
opstillet en række former af paranoia, p. religiosa, p. reformatoria, p. erotica 
0. S. v. En særlig form af paranoia incompleta er p. querulans, som karak- 
teriserer sig derved, at forfelgelsesforestillingerne angaar formentlige rets- 
krænkelser og storhedsidéerne ikke naar udover forholdsvis moderate 
grænser, idet de syge indskrænker sig til at være rettens og retferdig- 
hedens apostle og martyrer. 
Hos paranoikerne holder forstanden (den logiske slutningsevne) sig 
meget længe uberørt, og slovhed indtræder saaledes ikke eller ialtfald først 
i den heiere alder. Dette træk har forøvrigt, som bemærket, paranoia til- 
fælles med flere andre degenerative sindssygdomme og psykopathier. 
I Frankrige var imidlertid LAsEcuEs og LEGRAND DU SAULLES under- 
søgelser blevne fortsatte af den yngre Farrer og Macnan (f. 1835); og 
navnlig efter en diskussion i »Société médico-psychologique« i Paris i 1887 
og 1888 vandt Macnans anskuelser frem. 
Istedetfor Tyskernes paranoia opstillede han to sindssygdomsformer, 
nemlig »Le délire chronique å évolution systématique« og »Le 
délire systématisé des dégénérés«. Den første af disse former, som 
naermest svarer til paranoia completa med somato-psykiske persekutions- 
idéer, henregnede han ikke til den degenerative gruppe; medens den anden 
form, som nærmest svarer til paranoia incompleta og omfatter blandt andre 
former querulant-paranoia og visse andre psykopathiske lidelser, henfortes 
blandt de degenerative lidelser. 
Paavisningen af det primordiale delir forte videre end til opstillingen 
af paranoia-formerne. 
WESTPHAL beskrev i 1878 som acute primäre Verrücktheit en 
under svazekkelsestilstande (f. ex. i rekonvalescentsen efter infektionssygdomme) 
akut indtrædende, i almindelighed godartet, sindssygdom med usystema- 
tiserede vrangforestillinger og forvirring (nedsat perception og disoriente- 
ring)!. Senere blev denne forvirringstilstand af Frırsch, MENDEL m. fl. ud- 
skilt fra »Verrücktheit« som en egen form, der blev givet forskjellige 
navne, saasom »delirium hallucinatorium«, »hallucinatorischer Wahnsinn« 
og »mania hallucinatoria«. 
1 Se J. WIDERØE: „Om Amentia“, Norsk Mag. f. Lægev. R. IV. B. 10 (1895) s. 89 f. 
