82 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
form. De følte sig dog begge forpligtede til i sine beretninger at folge 
diagnoseschemaet; og det var først i 1872, at Dan. bred med dette!. 
Daur havde i 1867 i en artikel »Om Monomani<? sluttet sig til SNELLS 
lare; og da vort andet statsasyl blev aabnet i 1872 paa Rotvold ved 
Trondhjem med ham som direkter, opførte han i sin første generalberet- 
ning monomanien paa diagnoseschemaet. 
Hermed var læren om det primordiale delir og paranoiaformerne ind- 
fert i den norske psykiatri; men det varede dog længe, inden denne lere 
vandt almindelig anerkjendelsehos os. SANDBERG fulgte ikke med GRIESINGER 
i hans overgang til SNELLS standpunkt og forholdt sig altid tvilende over- 
for spergsmaalet om existentsen af det primordiale delir?; og Wrnce stillede 
sig længe helt afvisende til den heromhandlede laere*, idet han først i slut- 
ningen af 1880-aarene i det heromhandlede spergsmaal sluttede sig til KRAFFT- 
EBinGs anskuelse. 
Da Danıs første reservelæge ved Rotvold sindssygeasyl, LINDBOE, der 
i 1880 var bleven udnævnt til direktør for det nyoprettede statssindssyge- 
asyl paa Eg ved Kristiansand, afgav sin første generalindberetning for dette 
asyl, opførte ogsaa han (1881) monomanien paa diagnoseschemaet; og da 
han i 1882 havde overtaget direktørstillingen ved Gaustad asyl, optoges 
ogsaa monomanien paa dette asyls schema. Da ogsaa Danurs eftermand 
paa Rotvold, SELMER, (1875) og LinpBoes paa Eg, PLarou, (1882) begge 
opretholdt diagnosen monomani, var denne fra 1882 optagen paa samtlige 
norske statsasylers diagnoseschemaer. 
LINDBOE, der fortsatte SANDBERGS lærervirksomhed, sluttede sig til 
degenerationslæren, saaledes som denne fremstilledes af KRAFFT-EBING, og 
mente, at denne lære i forbindelse med paavisningen af det primordiale 
delir betegnede det store gjennembrud i psykiatrien, og at dermed det 
grundlag var lagt, paa hvilket fremtiden vilde bygge videre. For de kuld, 
som blev underviste af LixpBoE, blev KRAFFT-EBINGS lærebøger bestem- 
mende, og træffende bemærker Vocr herom: »I lange tider var ogsaa 
Krarrt-Epincs »Lehrbuch der Psychiatrie« sindssygelægernes kjæreste bog, 
hvad der ikke mindst skyldes dens sjældne klarhed, hvorved enhver strax 
følte sig tilrette« ?. 
1 Allerede i SANDBERGS første generalberetning fra Gaustad sindssygeasyl var paa dia- 
gnoseschemaet opført som ny rubrik: „Til Observation". For det forhold, der havde 
givet anledning hertil, skal der i en følgende del af dette arbeide blive nærmere rede- 
gjort. 
? Norsk Mag. f. Lægev. R. II. B. 2r (1867) s. 445 f. 
Se Klinisk Femtenaarsberetning ovencit. s. 506. 
4 Se Norsk Mag. f. Lægev. R. III. B. 6 (1876) s. 389 f. 
5 Vogt: Nekrolog over Krarrr-Epinc. Norsk Mag. f. Lægev. R. Ve BEI (food) ES ET 
