90 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
tige opgaver!. Vi skal her blot fremhæve den indre sekretions betyden- 
hed for de sexuelle funktioner og de sekundære sexualkarakterer. 
Ved Brown-SEquarpbs, Kockrns (f. 1841), P. Mónivs's (1853— 1907) 
og andres arbeider blev organotherapien gjenoplivet og fik — ikke mindst 
for behandlingen af visse psykiske lidelser — stor praktisk betydenhed. 
PasrEURs (1822— 1895) studier over gjeringens væsen og hans senere 
undersøgelser over mikroberne og deres livsbetingelser skabte i 1860 —8o- 
aarene bakteriologien, som med rivende hurtighed udviklede sig i den 
felgende tid og affedte en ny videnskab, serologien med agglutinations- 
læren. ROBERT Kocus (1843— 1910) paavisning af tuberkelbacillen i 1882 
kan vel betegnes som det store pathologiske gjennembrud. 
Organismens enhed blev atter hævdet som den pathologiske grund- 
sætning. Ikke alene infektionssygdommene, men ogsaa en hel række andre 
lidelser erkjendtes som almensygdomme, der angriber den hele organisme 
som saadan, ikke blot et eller flere organer. Sygdom maatte fra nu af 
opfattes som hele organismens solidariske reaktion mod indvirkning af 
en skadelig potents eller som en forstaerkelse, udebliven eller svækkelse af en 
fysiologisk sekretion. Ætiologien og læren om stofskiftet blev de selvskrevne 
arvtagere af den pathologiske anatomis hegemoni; og en humoral-patho- 
logisk opfattelse blev atter herskende. 
Studiet af intoxikation, infektion og immunitet blev i slutningen af 
forrige aarhundrede ved exakte experimentelle methoder fert ind paa nye 
baner og omraader; og psykologien tog med held disse methoder i sin 
tjeneste. Vi skal her indskrænke os til at henvise til KRAEPELINS og hans 
medarbeideres experimentelle studier over alkoholens psykiske virkninger. 
Den empirisk-experimentelle psykologi var i 1860 grundlagt af FEcHNER 
(1801—87) og blev i 1880- og 9o-aarene videre udbygget af HELMHOLTZ 
(1821— 1894), Wunpr (f. 1832), EBBiNGHAUS (1850— 1909), GEORG ELIAS 
MÜLLER (f. 1850), R. Sommer (f. 1864), WrLLiAM JAMES (1842— 1910), 
ALFRED LEHMAN (f. 1858) og andre; og ved arbeider af LIÉBEAULT (1823— 
1904), BERNHEIM, PIERRE JANET (f. 1859), MoBius, FREUD (f. 1856) og flere 
blev hysterilæren optagen til psykologisk analyse og delvis tilbageført fra 
nevrologien til psykiatrien. 
KRAEPELINS, hans elevers og andres arbeider over alkoholismens aar- 
sager og virkninger samt ZiEHENs (f. 1862), MONKEMOLLERS (f. 1867) med 
fleres studier over bernepsykiatrien spredte nyt lys over sindslidelsernes 
sammenhaeng, med de øvrige sociale brest. 
WEISMANNS (f. 1834) lære om kimplasmas kontinuitet og umuligheden 
af erhvervede egenskabers overførelse ved arv samt karyokineselærens 
1 Se Artur BIEDL: Innere Sekretion (roro). 
