1912. No. 10. DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. OI 
fremkomst udførte et rydnings- og nybygningsarbeide i arvelighedslæren ; 
og Gatton (1822— 1911) og hans medarbeidere førte i 1890-aarene ved 
sine statistiske og biometriske undersegelser en mathematisk methode ind 
i arvelighedsforskningen. 
Den mathematiske methode var forøvrigt allerede indført i arveligheds- 
forskningen af den esterrigske augustinermunk JoHax GREGOR MENDEL 
(1822 —1884), da han i 1865 offentliggjorde en af handling, i hvilken han rede- 
gjorde for sine grundlæggende forsøg over plantehybrider; men dette arbeide 
blev dengang ikke paaagtet. Det var først, da Huco DE Vries (f. 1848), 
CoRRENS og TSCHERMAK i 1900 drog det frem, at MENDELS epokegjerende 
betydenhed blev erkjendt; og da Huco DE VRIES samtidig fremsatte sin 
mutationstheori, blev den moderne arvelighedslære grundlagt. 
Denne lere har i hoi grad indskrænket det biologiske arveligheds- 
begrebs omfang, saa man nu kun ber betegne som arvelig en 
egenskab, der uforandret vedbliver at felge slagten ned 
gjennem en række led, indtil der indtræder en mutation, det 
vil sige, indtil en ny faktor bliver til eller en gammel opleses eller udstedes. 
Herved er der draget en skarp grænse mellem en arvet og en blasto- 
phthorisk lidelse. 
Ved blastophthori! forstaaes en skade, som paaferes en af 
foreldrenes kjensceller, og som fremkalder en sygelig til- 
stand hos en eller flere af deres afkom. 
Towers og KAMMERERS forsøg paa lavere dyr (potetesbiller og sala- 
mandre) har yderligere udvidet vort kiendskab til den biologiske arveligheds 
love og godtgjort, at kimplasma ingenlunde — saaledes som Weismann 
lærte — er saa stærkt beskyttet, at erhvervede egenskaber aldrig kan over- 
feres ved arv. 
WILHELM JOHANNSEN (f. 1857) ferte arvelighedsleren et langt skridt 
videre frem ved sine dyrkningsforseg af benner og andre planter og ved 
paa grundlag af disse forsøg at hævde nødvendigheden af at arbeide med 
rene linjer, eller med andre ord at sondre mellem en række underarter 
og under sine forsøg at holde disse skarpt ud fra hverandre. JOHANNSEN 
paaviste ved sine forseg, at typen ikke forskyves ved selektion gjennem 
flere slægtled af plus- eller minus-varianter, og at variationerne afviger langt 
mindre fra middeltypen, end man efter den Galtonske kurve skulde vente”. 
Af græsk gÅaørtøs, spire, skud (her taget i betydningen: kim), og yYeiom, fordærver, 
afkrafter, svækker. 
? ALETTE SCHREINER har i sin bog ,Skapende kræfter i livsformernes historie" (1912) 
givet en oversigt over den moderne arvelighedslzre. 
