92 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
Med den nye humoralpathologiske opfattelse kunde det ikke længer 
for psykiaterne vedblive at være en opgave af aller første rang at forske 
efter pathologisk-anatomiske forandringer i den sindssyges hjerne. Ikke 
saa at forstaa, at den pathologisk-anatomiske undersøgelse, og i det hele 
taget det mikroskopiske studium af hjernen, mere end tidligere skulde 
kunne forsømmes — tvertimod. Psykiaterne, blandt hvilke skal nævnes 
NissL, ALZHEIMER og HEINRICH VOGT, arbeidede fremdeles med uformindsket 
iver og stigende held ogsaa paa det pathologisk-anatomiske omraade og 
lærte os ikke blot at kjende den arteriosklerotiske sindssygdom og den 
amauvrotiske idiotis pathologiske anatomi, men paaviste ogsaa pathologisk- 
anatomiske forandringer ved en række andre sindssygdomme. Kun maa 
det fremhæves, at den pathologiske anatomi ikke længer tilkom en stilling 
foran ætiologien, stofvexellæren og psykologien. 
Navnlig stillede stofvexelundersøgelser samt et experimentel-psykologisk 
studium af de sindslidende først og fremst krav til de kliniske psykiatere; 
og den gamle lære om de idiopathiske og sympathiske sindssygdomme, som 
med saa stor styrke blev forsvaret af SCHROEDER VAN DER KOLK, og som 
sikkert ikke var uden therapeutisk værdi, fik atter under nye forudsætninger 
og 1 en ny form videnskabelig rang. 
Den almindelige pathologis forandrede stilling til spergsmaalet om, 
hvad man skal forstaa ved begiebet sygdom, fik for psykiatrien saa meget større 
betydenhed, som den indtraadte samtidig med dannelsen af det nye biologiske 
arvelighedsbegreb. Ogsaa de i 1860—8o-aarene udviklede nye retninger 
inden degenerationslaeren havde forudsat som givet, at arv er degenera- 
tionens! aarsag; men denne opfatning kunde ikke længer hævdes som en 
videnskabelig kjendsgjerning, efterat den biologiske arvelighedslere var 
kommen ind paa nye baner. I ethvertfald kunde man ikke lenger paa- 
staa, at arv er degenerationens eneste aarsag. 
Bakteriologien og serologien havde allerede gjort de interne pathologer 
forsigtige med at antage arv som sygdomsaarsag. Talen om arv som aar- 
sag til tuberkulose og lepra var allerede forstummet, uagtet det fremdeles 
stod fast som en sikker kjendsgjerning, at disse sygdomme forekommer 
langt hyppigere indenfor visse slægter end udenfor samme. Læren om en 
disposition til en af disse sygdomme traadte (naar ikke det nære samliv 
eller andre paaviselige forhold antoges at give forklaringen) til for at for- 
klare sygdommens udbredelse inden visse slægter; og delvis maa man 
vel endnu ty til denne lære. En lignende opfatning begynder ogsaa at 
spille en rolle i psykiatrien. 
1 Dette ord er brugt i den ovenfor definerede betydning. 
