1912. No. ro. DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. 93 
Spergsmaalet om blastophthoriens betydenhed som sygdomsaarsag maatte 
med stor styrke paatvinge sig psykiaterne. Man kunde neppe afvise muligheden 
af, at en blastophthorisk indvirkning eller en embryonal sygdom ogsaa kan 
overføres til det følgende slægtled, ja maaske endnu videre. Et infektions- 
eller giftstof kan for exempel tænkes at angribe ovariet under æggets 
modning (eller embryo) og felge fosteret under dets udvikling samt ved- 
blive at virke paa barnet fra dets fødsel, lige til det selv faar afkom. 
Denne sygdom kan da tænkes at indvirke paa det nye individs ovarium 
under æggets modning og føres videre paa samme maade som hos moderen. 
En blastophthorisk skade paa spermotozoen maa vel ogsaa tages i betragt- 
ning. Vi skal i denne forbindelse henvise til de hos en række phanerogame 
og kryptogame planter forekommende symbioser med sop og bakterier, der 
følger planterne ned gjennem slægterne til gjensidig nytte for begge del- 
tagerne. Særlig oplysende er Lolium temulentums sopsymbiose, som er 
aarsagen til dens giftvirkning !. 
Det er vistnok heller ikke nedvendigt at antage, at den blastophthoriske 
eller embryonale skade altid maa skyldes en infektion eller intoxikation ; 
muligvis kan den ogsaa skyldes stofvexelanomalier af anden oprindelse. 
Men selv om den heromhandlede skade vedbliver at virke ned gjennem 
flere slægtsled, kan den ikke betegnes som arvelig, fordi den ikke tenderer 
til at gjentage sig uforandret i et større antal slægtsled, lige til der ind- 
træder en ny mutation, men tvertimod kan vise stærke afvigelser og des- 
uden svinder efter et eller i ethvertfald faa slægtsled. 
I virkeligheden var spørgsmaalet, om der overhovedet gives arvelige 
sygdomme, blevet stillet helt aabent. 
Det blev vistnok snart godtgjort, at en række misdannelser, saasom 
sexfingrethed, Farabés falangealmangel, albinisme, natblindhed o. s. v. over- 
feres fra forældre til bern i en række led, idet de følger MEXDELS regler, 
og dermed maa det vel siges at være fort bevis for, at disse misdannelser 
er arvelige; men hermed er intet afgjort angaaende arveligheden af andre 
lidelser end misdannelser. 
Hvis en sygdom er arvelig, maa man overensstemmende med den 
moderne arvelighedslaere antage, at netop denne specielle sygdom med dens 
karakteristiske udvikling, forløb og symptomkomplex gjentager sig hos 
af kommet, idet arv efter sit væsen udelukker transmutabilitet i Morets 
forstand. Det maatte vel ogsaa forventes, at en saadan arvelig sygdom, 
1 Se F. C. FaBer: Das erbliche Zusammenleben von Bakterien und tropischen Pflanzen, 
Jahrbücher fur wissenschaftliche Botanik. B. 51 (1912) s. 285 f. Professor Witte har 
gjort mig opmærksom paa denne afhandling, der har stor interesse for den almindelige 
biologi. 
