1912. No. 10. DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. 105 
»Sindslidelse«; men han gjennemfører ikke denne sprogbrug konsekvent. 
Andetsteds bruger han nemlig i samme betydning ordet »Irresein«, et 
ord, der savner hjemmel i den tyske lovs klassifikation, og som neppe 
har nogen exakt teknisk betydning. KRAEPELIN bruger forøvrigt ogsaa dette 
ord i samme betydning som »Psychose«, hvilket som anført anvendes i en 
snevrere betydning end »Geistesstörunge. 
Vi har allerede ovenfor omtalt, at KRAEPELIN bruger ordene »endogen« 
og »exogen« i MoBius's betydning, og her skal tilføjes folgende: Kraepelin 
benytter ordet endogen i tre betydninger, en allersnevrest (kun om arvelige 
aarsager), en snevrere og en videre; og »exogen« i to, nemlig en snevrere 
og en videre. Dementia præcox betegnes saaledes som »ein endogener 
Verblódungsprozess«, uagtet denne sygdom (eller disse sygdomme) ikke 
henregnes til de endogene psykoser »im engeren Sinne«. 
Naar man af det Kraepelinske diagnoseschema skal uddrage en klassifi- 
kation af sindssygdommene, steder man ogsaa paa en sproglig uleilighed, 
idet schemaets betegnelser kun passer som navne paa sindslidelser, men 
ikke paa sindssygdomme. Man kan f. ex. ikke benævne en sindssygdom 
»alcoholismus« eller »hysteria«, men maa ombytte disse ord med »insania 
alcoholica« og »insania hysterica«. 
Naar man foretager en rigtig sammenligning, viser forskjellen mellem 
den Kraepelinske og de ældre klassifikationer sig at være meget mindre, 
end man ved en overfladisk betragtning maaske vil være tilbeielig til at 
antage. Ogsaa Kmarrr-EnBiNcs og Macnans klassifikationer hvilede for en 
væsentlig del paa en ætiologisk basis, og KRAEPELIN benytter, som sine 
forgjængere, symptomkomplexer til grundlag for inddelingen i undergrupper. 
Naar det af Heidelbergerskolen saa stærkt fremhæves, at KRAEPELIN op- 
stiller sygdomsenheder, som muliggjer en videnskabelig begrundet prognose 
af forløb og udgang, medens hans forgjaengere kun gav os tilstandsbilleder, 
der ikke muliggjorde en saadan prognose, da maa vel dette betegnes som 
en ensidig overdrivelse. Der foreligger neppe mere end en gradsforskjel. 
KRAFFT-EBINGS paranoia og Maxcaws délire chronique à évolution systéma- 
tique er sikkert ligesaa gode sygdomsenheder som KRAEPELINS dementia 
praecox; og hvad angaar prognosens sikkerhed, saa tor den vel endog 
ved de førstnævnte sygdomme være betydelig sikrere end ved den sidst- 
naevnte. 
Naar vi saavidt udferlig som skeet har redegjort for det Kraepelinske 
system og atter i det følgende kommer nærmere tilbage til dette, da er 
det ingenlunde blot, fordi det, trods sine skiftende udviklingsfaser, er det 
bedst gjennemarbeidede af de i indevaerende aarhundrede fremkomne psy- 
kiatriske systemer, men særlig fordi Heidelbergerskolen har havt en saa 
