106 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
stor indflydelse paa norske psykiateres opfattelse, at den maa ventes at ville 
faa betydenhed for den videre udvikling af den norske retspsykiatri. 
I opposition til KRAEPELIN og Heidelbergerskolen optraadte WERNICKE 
(1848—1905), professor i Breslau, og hans medarbeidere, den saakaldte 
Breslauerskole !. 
WERNICKE, der havde gjennemgaaet en grundig pathologisk-anatomisk 
skole, var egentlig nevrolog og har store fortjenester af afasilærens ud- 
vikling. Denne nevrologiske uddannelse virkede bestemmende paa hans psy- 
kiatriske anskuelser og lod ham i en nær tilknytning til nevrologien se 
betingelsen for psykiatriens videnskabelige fremskridt. 
WERNICKE hævdede, at et ætiologisk klassifikationssystem er ugjennem- 
forligt i psykiatrien, for det første fordi vort kjendskab til sindssygdommenes 
grundaarsager er alt for ufuldkomment, idet vi i virkeligheden kun kjender 
den indre aarsag til én af dem — paralysis generalis?; og for det andet 
fordi de samme aarsager synes at kunne fremkalde forskjellige sindssygdomme 
og omvendt forskjellige aarsager det samme kliniske billede af en sinds- 
sygdom. De forskjellige mennesker reagerer forskjelligt paa den samme 
gift, f. ex. alkohol, og en atypisk alkoholrus kan frembyde ganske de samme 
symptomer som en epileptisk aequivalent. 
Skjont WERNICKE ikke frakjender den psykopathiske degeneration (Ent- 
artung) klinisk betydenhed, kan han selvfølgelig med sin opfattelse ikke 
benytte degenerationen som klinisk inddelingsprincip, ligesaalidt som læren 
om det primordiale delir. Sidstnævnte lære kommer forøvrigt ikke i spergs- 
maal, da han med hensyn til denne omtrent staar paa samme standpunkt 
som GRIESINGER for SNELLS fremtræden ?. 
I modsætning til KRAEPELINS ætiologiske opstiller WERNICKE et 
ganske nyt symptomatisk system, der neppe har tilknytning til noget af 
de ældre, og som kun omfatter sindssygdommene. Han gaar ud fra, at sinds- 
sygdommene skyldes udbredte sygdomstilstande i associationssystemet, og 
han mener at kunne lokalisere disse. I sammenhæng med sin lokali- 
sationshypothese har han analyseret de psykiatriske syndromer og paa 
grundlag af denne analyse søgt at ordne sindssygdommene i flere 
klasser, eftersom sygdommen angriber den syges evne til at orientere sig, 
henholdsvis angaaende sin person (Autopsychose), angaaende omverdenen 
(Allopsychose) eller angaaende sit eget legeme (Somatopsychose). Den videre 
Se C. WERNICKE: Grundriss der Psychiatrie (1900). 
W. anser det som bevist, at syfilis er denne aarsag. 
Se ,Grundriss der Psychiatrie", s. 170. 
