I9I2. No. ro. 
DEN PSYKIATRISKE SYSTEMATIKS UDVIKLING. 107 
gruppering foretages under hensyn til visse motoriske og sensitive symptom- 
komplexer. : 
De akute sindssygdomme er irritationstilstande med bevidsthedsomtaag- 
ning, medens de kroniske karakteriserer sig ved forandringer af selve be- 
vidsthedsindholdet uden fremtrædende bevidsthedsomtaagning samt ved en 
fremadskridende ødelæggelse af personligheden. 
WERNICKES arbeide har større værd for den generelle end for den 
specielle psykiatri. Hans analyse er af psykiatrisk interesse, men klassifi- 
kationen maa vel betegnes som en svag synthese og som lidet oversigtlig. 
WERNICKES sprog er mere præcist end mange andre psykiateres; dog 
bruger han flere steder ordet »degeneration« i den pathologisk-anatomiske 
betydning (celledegeneration). 
KRAEPELIN og WERNICKE var beskjæftigede med et forsøg paa at sammen- 
arbeide begge klassifikationssystemer; men dette arbeide, som skulde synes 
meget vanskeligt, blev afbrudt ved WERNICKES død. 
Der er ogsaa i det sidste tiaar fremkommet andre psykiatriske diagnose- 
schemaer, og mange kliniske psykiatere forholder sig eklektisk over for 
dem alle. Det gjælder forøvrigt om alle disse schemaer det samme som 
bemærket om KRAEPELINS. Sindssygdomsomfanget er ikke væ- 
sentligt udvidet. 
Diskussionen om de forskjellige klassifikationssystemer har naturligvis 
skjærpet de kliniske psykiateres iagttagelsesevne og i og med dette øget 
deres krav til neiagtig og vedholdende observation; og maaske i end hoiere 
grad har samarbeidet med den øvrige biologi og andre videnskaber virket be- 
frugtende paa den psykiatriske forskning. Den generelle psykiatri har som 
ingensinde tidligere i den sidste tid modtaget mægtige strømme af impulser 
og positiv kundskab fra de mest fjerntliggende omraader af den menneskelige 
viden, og derved er grundlagt en »psychiatria major«, som har magtet at 
øve indflydelse langt udenfor vor videnskabs oprindelige omraade. 
Ogsaa den specielle psykiatri har i den heromhandlede tid gjort væsent- 
lige fremskridt baade i pathologisk-anatomisk, ætiologisk og klinisk hen- 
seende. Som i den foregaaende tid, saaledes har ogsaa i denne paralyse- 
læren været den mest fremskredne, og det tør vel nu ansees som viden- 
skabelig fastslaaet, at syfilis er aarsagen til paralysis generalis. 
Eftersom de moderne medicinske strømninger for den største del over 
Tyskland naaede Norge, mødte de i alle fag videnskabsmænd, der meldte 
sig til deltagelse i arbeidet paa løsningen af de nye opgaver; og de fleste 
