II2 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
hører man oftest ingen klager. Deres selvfølelse er i regelen kjendelig 
forheiet. Traeder forfølgelsesidéerne og den forheiede selvfølelse stærkere 
frem, faar tilstanden en paranoid farve; men til forskjel fra paranoia kom- 
mer det ikke, ialtfald ikke før paa et senere stadium, til systematisering. 
Jeg benævner tilstanden paranoid imbecillitet, og en bestemt type af 
disse syge repræsenteres af Ba den altid misforneiede, 
krænkede og krakilske vringleper. 
Under imbecilliteten indtræder temmelig ofte uroanfald, der hyppigst er 
en aments (forvirring) med efterfølgende mere eller mindre fuldstændig 
amnesi; men ret hyppig ser man ogsaa melankolske eller maniakale til- 
stande og en sjælden gang en ejendommelig tilstand, som kan betegnes 
som en slags akut hallucinatorisk paranoïa !. Disse uroanfald har ikke sjælden 
tendents til periodicitet, og intervallerne bliver isaafald i almindelighed 
stadig kortere og urenere; og efterat de i ungdomsaarene har gjennem- 
gaaet et eller flere saadanne uroanfald, gjenfinder man dem i høiere alder 
i sindssygeasylerne eller i strafanstalterne som i lettere grad sløve demente, 
eller der har udviklet sig et slags system; med andre ord, vi finder dem 
igjen som lidende af en tardiv paranoia. Imbecilliteten (baade den paranoide 
og andre former) kompliceres ofte med de store nevroser hysteri, epilepsi 
og hypokondri.« 
Voct bemærkede overfor Paul Winge, at ogsaa han var i tvil om, 
hvor de rette grænser bør sættes for begrebet dementia præcox. Særlig 
vanskeligt falder det at sondre mellem den lette hebefreni med moralsk 
udartning og de former af imbecillitet, som Winge omtalte. 
Vi kan med visse modifikationer, hvis art vil fremgaa af, hvad der 
ovenfor er bemærket, i det væsentlige slutte os til ovenstaaende skildring 
af den paranoide imbecillitet med uroanfald; dog bør der tilfeies følgende: 
De heromhandlede patienter er ofte abnorme i sexuel henseende og 
gjør sig derfor navnlig under uroanfaldene hyppigt skyldige i alvorlige 
sexuelle forbrydelser. Uroanfaldene indtræder ofte episodisk, fremkaldte 
ved ydre hændelser — i de fleste tilfælde i forbindelse med alkohol- 
misbrug. Det ser ikke sjælden ud, som om anfaldene kommer netop, naar 
patienten har brug for dem, hvilket naturligvis let leder tanken hen paa 
simulation. Under intervallerne, der, navnlig saalænge patienten er under 
anstaltsdisciplin, kan vare i mange aar, kan de psykopathiske symptomer 
træde saa stærkt i baggrunden, at selv en erfaren psykiater kan fristes 
til at tro, at helbredelse er indtraadt; men saa snart patienten kommer paa 
fri fod, bryder det hele ud paany. 
1 En uheldig betegnelse. 
