116 PAUL WINGE. 
M.-N. KI. 
Efter det metafysiske system kommer saaledes ikke sindssygdommen 
som saadan, men vel en række sindssygdomssymptomer i betragtning; og 
det er derfor heller ikke nødvendigt, at den sagkyndige besvarer sindssyge- 
spørgsmaalet med ja eller nei. 
Da det metafysiske system ikke lader sindsygdommen som saadan 
være bestemmende for den sindssyges retsstilling, kræver det selvfølgelig 
ikke, at enhver sindssyg til enhver tid skal staa under tutel. 
Det vil let indsees, at det biologiske system maa drage en skarp 
grænse mellem sindssygdom og sindssvaghed, eftersom kun den først- 
nævnte, men ikke den sidstnævnte tilstand har den afgjørende juridiske be- 
tydenhed; men den nærmere psykiatriske klassifikation af sindssygdomme 
har ligesaalidt som den specielle diagnose nogen betydenhed for fastsæt- 
telsen af den betræffende sindssyges retsstilling. 
Det biologiske system forlanger af den psykiatriske sagkyndige, at han 
skal forme sin konklusion med domsklarhed! og saaledes, at den kun be- 
svarer spørgsmaalet om, hvorvidt han anser observanden som sindssyg. 
Han er altsaa ikke berettiget til i konklusionen at nævne sin special- 
diagnose. 
Men den psykiatriske sagkyndiges pligt er ikke indskrænket til at 
fremlægge en retspsykiatrisk konklusion. Det er tillige hans opgave at 
klargjøre for den juridiske myndighed, hvorledes han har naaet frem til 
sin konklusion, og det er dommerens pligt at føre kontrol med, at præ- 
misser og konklusion hænger logisk sammen. Den sagkyndige vil natur- 
ligvis ikke kunne opfylde kravet til psykiatrisk bevisferelse, med mindre 
han selv har klarhed over sygdomsbilledet. Vil den sagkyndige erklære 
en person sindssyg, maa han derfor kunne stille en sindssygdomsdiagnose 
for ham, og det er da naturligt, at han i sine præmisser nævner denne. 
Er den sagkyndige i tvil om, hvorledes tilfældet rettelig ber opfattes, maa 
han under ingen omstændighed skjule denne, men tvertimod gjøre, hvad 
han formaar, for at lægge vanskelighederne og tvilene klart i dagen. 
Ogsaa under det biologiske systems herredømme faar saaledes den 
klinisk-psykiatriske klassifikation og specialdiagnose nogen retspsykiatrisk 
betydenhed. 
Efter det metafysiske system staar sagen i en noget anden stilling. 
Sondringen mellem sindssygdom og sindssvaghed er efter dette system saa 
langt fra nogen nødvendighed, at den tvertimod staar i strid med systemets 
grundidé; og det blev ogsaa af dettes foregangsmænd fremhævet som en 
af dets største fordele, at man ved dets gjennemførelse kommer bort fra 
1 For konklusionens form vil i en følgende del af dette arbeide blive nærmere redegjort. 
