122 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
boende dansktalende befolkning tilhører den danske nation, men det preus- 
siske folk. Polakkerne er en nation, men intet folk, og Østerrigerne et 
folk, der omfatter mange nationer. 
Ordet gonochorisme! er oprindelig indført for at have en betegnelse 
for det modsatte af hermafroditisme. Vi benytter det som betegnelse for 
differentsen mellem sexualtyperne. Man kan ikke bruge ordet »kjønsfor- 
skjel«, fordi dette betegner en absolut og konstant forskjel (ethvert menneske 
er enten mand eller kvinde), medens differentsen mellem sexualtyperne er 
relativ og varierende.  Sexualtyperne afviger ikke primordialt og kun i 
ringe grad primært, men karakteriserer sig ved sekundære” og tertiære 
kjønsegenskaber. De varierer med art, race, alder og kulturpaavirkning. 
Hos de forskjellige dyrearter er gonochorismen heist forskjellig, selv hos 
nærstaaende arter. Hos duerne er den meget liden, hos de fleste hønse- 
fugle stor. 
De antropoide abearter angives at have en meget forskjellig gono- 
chorisme. Hos gorillaen skal den være stor, hos schimpansen derimod 
liden. Om urtidens menneskearters gonochorisme ved man intet. 
Gonochorismen er hos det nyfødte menneske meget liden; men efter- 
som barnet voxer, øges den og naar sit maximum i den kraftigste alder. 
Senere aftager den atter. Det samme forhold finder ogsaa sted hos 
andre dyr?. 
II. 
Den dualistiske verdensopfatning er den historiske forudsætning for 
det sindssygeretslige tutels opkomst. Ifølge sjælebytningslæren er egentlig 
sjælen mennesket; legemet er kun sjælens midlertidige bolig og dets lem- 
mer dennes redskaber. Sjælen, der kan være god eller ond, omsætter, saa- 
længe den bor i legemet, ved hjælp af dettes lemmer sin vilje i handling; 
med andre ord, det er sjælen, som er handlingens ophav, og som derfor 
ogsaa bærer ansvaret for denne. 
En galens vilje eller handling er derfor i virkeligheden ingen menne- 
skelig vilje eller handling; thi saalænge den onde aand er i besiddelse af 
legemet, er det den, og ikke sjælen, som har vilje og bestemmer handlin- 
gen. Først naar sjælen har tilbagevundet herredømmet over legemet, kan 
den atter gjøre sin vilje gjældende og bestemme sine handlinger. 
1 Af græsk yovos, avling, og ywovouos, adskille se, sondring, deling. 
2 De sekundære kjønskarakterer bestemmes ikke af kimplasma (sædceller og æg), men af 
andre celler i kjønskjertlerne. I testes har de Leydigske celler i saa henseende stor 
betydenhed. 
3 Angaaende gonochorisme se Paur WINGE: „Nogle socialmedicinske bemærkninger om 
kvindesagen" i tidsskriftet ,Kringsjaa" for 1907. 
Li 
