124 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
Vi har i de foregaaende kapitler omtalt, hvorledes den naturvidenska- 
belige opfattelse, der i galenskaben ser en sygdom, som berever den syge 
fornuft og forstand, efterhaanden fortrængte den gamle mystisk-religiese 
sjælebytningstheori. Den nye synsmaade medførte imidlertid ingen forandring 
i de galnes retslige undtagelsesstilling; særlig ændrede den ikke det grund- 
forhold, at den galne er ansvarsfri, men til gjengjæld undergiven tutel. 
Men efterat den naturvidenskabelige betragtning var trængt igjennem hos 
juristerne, blev selvfølgelig retmæssigheden og nødvendigheden af denne 
undtagelsestilstand begrundet paa en helt ny maade. I tilknytning til den 
naturvidenskabelige opfattelse lærte juristerne, at den galne ikke paa egen 
haand kan handle, fordi han, da han har mistet fornuft og forstand, ikke 
kan forstaa, hvad han gjør. Gais hævder i sine Institutioner koncist 
denne opfatning (III $ 106). idet han udtaler: Furiosus nullum negotium 
gerere potest, quia non intelligit quid agat« !. 
Juristerne understregede meget stærkt dette ullum negotium, og 
Digesterne indeholder flere udtalelser i denne retning, som f. ex.: 
»Furiosus et pupillus sine tutoris auctoritate non potest incipere. possi- 
dere, quia affectionem tenendi non habent, licet maxime corpore suo rem con- 
tingent, sicuti quis dormienti. aliquid in manum  ponat«? (41— 2 —3) eller: 
» Si furioso, quem suae menlis esse existimas, . . . . rem tradideris, licet 
ılle non erit adeptus possessionem, tu possidere desinis« (41—2—18 S r)?. 
Gjenstanden bliver ligesom en res nullius; den tilherer ingen. 
Romerne drev altsaa retssetningen om den galnes mangel paa evne 
til at handle ud til henimod dens yderste konsekventser*, og en saadan 
retstilstand lader sig naturligvis kun opretholde under en meget stærk tutel- 
ordning. 
Tutors myndighed over den galne var ogsaa meget stor, idet han 
ikke blot havde bestyrelsen af den galnes formue, men ogsaa magt over 
hans person, der gik saavidt, at han kunde lænke ham. Til gjengjæld var 
tutor forpligtet til at drage omsorg for, at den galne fik det til sit livsop- 
hold fornedne, og han havde tilige at staa inde for, at hans klient ikke 
tilføjede andre skade eller begik voldshandlinger. 
1 Den galne kan ikke udføre nogen forretning, fordi han ikke skjønner, hvad han 
maatte falde paa at gjøre. 
Den galne og barnet kan ikke uden værgens bemyndigelse tage noget i besiddelse, 
fordi de mangler evnen til at beholde, selv om de meget vel med sit legeme berører 
19 
gjenstanden paa samme maade, som naar man giver en sovende noget i haanden. 
3 Dersom du giver en galen, som dutror er ved sans og samling, en gjenstand, taber du 
den, uagtet den galne alligevel ikke kommer i besiddelse af den. 
+ Vi skal under behandlingen af spergsmaalet om den sindssyges evne til at forpligte sig 
omtale, hvorledes man alligevel gjorde en indrommelse. 
