I9I2. No. 10. OM DET SINDSSYGERETSLIGE TUTEL. I25 
I den ældre tid var cura furiosi ublandet legitimt, idet øvrigheden 
savnede adgang til at skride ind og overtage tutelet, dersom dette ikke 
blev forsvarlig regtet af sleegtningen. 
Ved /ex Atilia! gaves prætor urbanus ret til, efter at have hørt folke- 
tribunernes eller en af dem nedsat komités mening, inden byen Rom at 
beskikke værge i de tilfælde, hvor der ikke fandtes en legitim” saadan; og 
ved /ex Julia et Titia blev den samme ret given til præses provinciae. 
Under de store samfundsforhold, som var indtraadte, da Rom holdt 
paa at udvikle sig til en millionby, maatte det paa en meget ieinefaldende 
maade vise sig, at det legitime tutel for de galne, der 1 almindelighed vist- 
nok virkede fuldt tilfredsstillende, i ikke faa tilfælde kunde blive meget 
ubetryggende; og har der først foreligget et par flagrante tilfælde, maa 
det have ligget meget nær at anse den værge, som ikke forsvarlig havde 
røgtet sit hverv, for jevngod med ingen; og er stillingen bleven 
denne paa en tid, da øvrigheden allerede havde en viss befatning 
med værgemaalet, ligger det meget nær at lade denne skride ind i til- 
fælde, hvor det legitime værgemaal har vist sig at virke utilfredsstillende. 
Saa meget nærmere, forekommer det os, maatte en saadan tanke ligge, 
efterat prætor havde faaet myndighed til at skride ind mod misbrug af 
patria potestas?. 
Ifølge UrPraNus? bestemte keiser Antoninus Pius følgende: 
»Furtosis, st non possint per necessarios contineri, eo remedio per 
presidem obviam eundum est, scilicet ut carcera contineantur — — —«*, 
Ovrigheden maa altsaa have havt et subsidiert tutel overfor de galne, 
i ethvert fald fra denne keisers tid, og af et brev fra keiserne Mancus 
AURELIUS og Commopus til statholderen ScAPuLA TERTYLLUS, hvilket er 
optaget i Digesterne 1—18— 14 5, ser man, at keiserne forudsætter som givet 
en ret for statholderen til under visse omstændigheder at legge en galen 
1 lænker. 
Da dementia var anerkjendt baade af læger og jurister og (saaledes 
som senere naermere skal omhandles) de dementes straffrihed var retsligt 
fastslaaet, maatte der opkomme krav paa et vaergemaal ogsaa for de af 
denne sygdom lidende. 
1 Ruporrr: „Das Recht der Vormundschaft“ sætter lex Atilia til omkring 310 for Kri- 
stus og antager, atlex Julia & Titia oprindelig er to love, nemlig lex Titia fra omkring 
253 fer Kristus og lex Julia fra Augusts tid (se bind 1 s. 338— 367). 
Eller ved testament indsat. 
Særlig ved ubefgiet nægtelse af giftermaalstilladelse (lex Julia et Papia paa Augusts tid). 
Dig. 1—18— 13,1. 
Dersom galne ikke kan bevogtes af sine slægtninge, maa dette ske ved ovrighedens 
+ 0 
et 
(statholderens) foranstaltning; det vil sige: de skal bevogtes i fængsel. 
$ Brevet vil under fremstillingen af tilregnelighedsretten blive indtaget i sin helhed. 
