IOI2. No. 10. OM DET SINDSSYGERETSLIGE TUTEL. 133 
Vi har ovenfor! nævnt, at det heromhandlede lovsted bruger ordet 
»affsindig« i betydningen »gallind«, og skal her tilfeie felgende: Det er ikke 
tvilsomt, at leddet „Findis nogen mand jom aldelis afffindig er: ba maa binde 
hannem buem der vil. -— —« er en gjengivelse af den gamle norske lands- 
lovs bestemmelse: »En ef menn sjå' sanna cedi å honum, bá bindi så sem 
vill — —«. ,albelis afffindig” svarer følgelig til »sanna ædi«, og ,,afffindig” 
bliver altsaa ensbetydende med »óór« og »gallind« >, 
Der foreligger saaledes kun en sprogfeil, og man er ikke berettiget 
til at antage, at det har foresvævet lovgiveren, at der foruden de galne 
ogsaa findes andre sindssyge, til hvilke der burde tages hensyn. 
I retsforholdet mellem den galne og hans tutor gjorde altsaa CHRISTIAN 
IV's norske lov ingen væsentlig forandring; specielt blev tutors obser- 
vationspligt uberørt. 
Middelalderen havde konsolideret de nye nationalstater, og herunder 
var efterhaanden statens magt voxet paa bekostning af ættens og familjens. 
Denne statens magtudvidelse havde, tildels under romerretslig paavirkning, 
ført derhen, at staten (kongen) var begyndt at tage sig af værgemaalet; 
og de forskjellige stater havde efterhaanden tiltaget sig myndighed til at 
beskikke værge, naar der ikke fandtes nogen legitim saadan, eller naar 
denne ikke forsvarlig røgtede sit hverv, samt til at kontrollere ogsaa den 
legitime værges udøvelse af tutelet. Disse nye funktioner overdroges til 
forskjellige autoriteter, navnlig til byernes magistrater, som beskikkede 
værgerne og, dels direkte, dels gjennem de af dem valgte overformyndere, 
udøvede kontrollen, 
I Danmark og Norge var det navnlig under Christian IV's regje- 
ring, at den heromhandlede lovgivningsreform tog fart; og ved forord- 
ningen af 7de April 1619 og recessen af 27de Februar 1643 blev over- 
formyndere beskikkede i de danske og norske byer*. Der grundlagdes 
altsaa et dativt tutel og en virkelig umyndiggjørelse; og efterat denne nye 
ordning var fæstnet, blev det efterhaanden mere og mere sædvanligt, at 
ogsaa den legitime værge modtog beskikkelse, før han overtog sit tutel. 
Denne Christian IV's lovgivning fik vistnok ingen direkte indflydelse 
paa ordningen af tutelet for de galne; men den omstændighed, at saavel 
forordningen af 7de April 1619 som recessen af 27de Februar 1643 ud- 
Side 28. 
ANDERS SÆBJØRNSON oversætter rigtigt odr med ,galen". 
Se SroBBEe: Handbuch des deutschen Privatrechts. B. IV s. 444 f. 
Se Henntnc Matzen: Forelæsninger over den danske rets historie (1895). B. I s. 40 f. 
L9 m 
we 0 
