138 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
Begge de her citerede løvsteder bevirkede imidlertid faktisk en be- 
tydelig forandring i den gjældende tutelret. 
Idet 3—19—2 opstillede en værgetavle, der opregner de nærmere 
slægtninge, som tilkommer legitim tutelmyndighed, og stiller disse i en be- 
stemt rækkefølge, den ene bag den anden, saaledes at den førstnævnte har 
ret og pligt foran den næstnævnte, indskrænkede den faktisk den legitime 
tutelret til en kreds af nærmere slægtninge. Vistnok indrømmede den og- 
saa de fjernere slægtninge lige til den sidst arveberettigede tutelret i en be- 
stemt orden bagenfor rækkefølgen; men med den stigende anvendelse af 
det beskikkede værgemaal fik denne indrømmelse neppe synderlig bety- 
denhed. 
Da nu de galne stod i samme retsstilling til tutor som barnet, blev 
naturlig udtrykket »frender« i I -17—7 anseet som defineret ved værge- 
tavlens bestemmelser, og herved var altsaa ogsaa for deres vedkommende 
adgangen til valg af legitim tutor i betydelig grad indskrænket. Af endnu 
meget sterre betydenhed var det, at anvendelsen af N. L. 3 —19—2 paa 
de galne antoges at aabne adgang til at beskikke vaerge ogsaa for disse. 
Skjent 3—19—1 ikke udtrykkelig nævner de galne!, maatte den her- 
omhandlede retsudvikling fere derhen, at de galne og de vanvittige, uden 
udtrykkelig lovhjemmel, kom til at staa 1 den samme tutelretslige stilling. 
Endelig naevner Christian V’s lov for ferste gang i vor ret de 
afsindige. Loven omtaler som nævnt disse syge i 2—5—24?, der 
nægter dem adgang til nadverens sakrament, samt i 3— 18— 16.5?, som be- 
stemmer, at et ægteskab, hvori den ene part er afsindig, ikke derfor maa 
opløses”. 
Skjønt loven saaledes indskrænkede de afsindiges personlige frihed, 
havde den ingen tutelbestemmelser for dem. Denne mangel blev efter- 
haanden felbar, særlig da det hendte, at enkelte vanvittige og afsindige 
blev fritagne for strafansvar, skjent en saadan frifindelsesgrund ikke fandt 
udtrykelig hjemmel i loven, som alene fritog de rasende. Ogsaa i andre 
henseender kan vel mangelen paa et af loven anordnet tutel for de afsin- 
dige have voldt vanskelighed. 
Efterat det af loven fastsatte tutel for børn ved praxis var gjort anven- 
deligt baade paa galne og vanvittige, laa det meget nær at udvide dets 
omraade til ogsaa at gjælde de afsindige; og det var da ganske naturligt, 
at retsudviklingen slog ind paa den vei at anvende N. L. 1—17—7, for- 
1 Baade de galne og de afsindige kunde forøvrigt henregnes blandt dem, som af ,,andre 
Aarsager, der af Øvrigheden billig kiendis" ikke kan være sin egen værge. 
bo 
Kommissionsudkastet til disse to paragrafer er ordlydende antaget af loven. 
3 Ophævet ved lov af 2ode August 1909 om adgang til opløsning af ægteskab. 
