142 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
Egennytte, Hævn eller andre ligesaa uædle Bevæggrunde; men vedkom- 
kommende Ovrighedsperson, Sjeleserger og en auctoriseret Læge ber til- 
lige afgive en skriftlig Erklæring om hans Tilstand. Tillige ber, især fra 
den Læge, som maatte have behandlet ham, med Requisitionen følge en 
fuldstændig Beretning om hans Characteer førend han blev sindssvag, om 
hans Alder, om Sygdommens Art, Gang, Varighed, dens muelige Aarsager, 
de anvendte Midler og deres Resultater m. m. — — — —<«}, 
De narmere regler for stiftelsernes retsstilling, bestyrelse og virksom- 
hed tænkte kommissionen sig givne i regulativer, som skulde udarbeides af 
en kommission af sagkyndige og approberes ved kgl. resolution. 
Det vil af ovenstaaende med fuld klarhed fremgaa, at 
kommissionen ikke har ment, at fattigvesenet bor have ret 
til at indlægge sindssyge i anstalter; og det kan maaske og- 
saa sluttes af dens udtryksmaade, at den var vidende om, at 
loven ikke altid blev respekteret ved indleggelser i dol- 
husene. 
Forøvrigt holdt kommissionen tutelspergsmaalet udenfor sine overleg- 
ninger og foreslog heller ikke nogen ny sindssygelov. 
Dette standpunkt var ogsaa det eneste rimelige, da man dengang holdt 
paa med udarbeidelsen af forslag til en ny civil lovbog; og i denne vilde 
bestemmelser angaaende tutelet faa sin naturlige plads. 
Saaledes stod tutelspørgsmaalet, da Major fremtraadte. 
Horst havde, som netop anført, ikke fundet det paakrævet at give 
en ny lov om sindssyges behandling og forpleining eller at træffe nogen 
ny forfeining angaaende tutelordningen. Major fandt derimod en ny lov 
nødvendig og udarbeidede derfor udkast til en saadan, hvis hovedeiemed 
skulde være at tilveiebringe en streng og sikker kontrol med de sindssy- 
ges behandling saavel i som udenfor sindssygeasylerne samt derhos inde- 
holde de fornødne forskrifter for disse sidstes indretning og virksomhed. 
Majors oprindelige udkast er ikke kjendt; men efter konference med 
departementet omarbeidede han dette og ledsagede det med motiver. 
Departementet henholdt sig i sin indstilling af 31te December 1847 til 
! Den tutor, der ønskede sin sindssyge myndling optagen i stiftelsens anstalt, maatte 
altsaa først henvende sig til øvrigheden (stiftsdirektionen) for at erholde rekvisition; og 
det synes at have været meningen, at ogsaa en ikke-tutelberettiget skulde have adgang 
til at fremkomme med en saadan henvendelse. Selvfelgelig havde ogsaa ovrigheden i 
henhold til N.L. r—17—7 ret til, uden nogen henvendelse, at indlægge den sindssyge, 
naar ingen tutelberettiget slægtning kunde skaffe ham passende forpleining. Kommis- 
sionen behandlede ikke sporgsmaalet om, hvilken øvrighed burde have den herom- 
handlede myndighed. 
