IQI2. No. 10. OM DET SINDSSYGERETSLIGE TUTEL. 147 
mænd; og den troværdighed, som tilkom embedslægens attester, blev over- 
ført til ogsaa at gjælde privatlægens. 
At ogsaa den private læges attest tilkommer offentlig troværdighed, er 
forudsat i »Fundats til en almindelig enkekasse« af 3ote August 1775 og 
er ligefrem udtalt i Canc. prom. af 28de Januar 1792. 
Fra denne tid er saaledes retten til at udstede lægeattester — og 
blandt dem ogsaa sindssygeattester — indgaaet som en del af lægens ius 
practicandi. 
Men selv efterat adgangen til at skaffe lægeattest var bleven saavidt 
letvindt, at den maatte kunne forlanges benyttet, blev det ikke strax retslig 
anerkjendt, at den var det eneste dokument, ved hjælp af hvilket der uden 
tingføring kunde føres bevis for, at en person var sindssyg; endnu en tid 
var den omstændighed, at vedkommende øvrighedspérson havde behandlet 
angjældende som sindssyg, tilstrækkeligt bevis. 
Til optagelse i Oslo hospitals dolhus (hvor som anført ingen kunde 
indlægges uden i henhold til autoritativt tutel) krævedes endnu i begyn- 
delsen af det ıgde aarhundrede kun en autoriseret læges eller 
andre kyndige og paalidelige mænds vidnesbyrd om, at den 
søgende virkelig er sindssyg! 
Der var ogsaa den hele tid adgang til at føre beviset for sindssyg- 
dommens tilstedeværelse overensstemmende med N. L. 1—17—7, idet ting- 
føringen af de galne (og senere ogsaa de øvrige sindssyge) aldrig, hverken 
reelt eller formelt, blev helt opgiven. 
I retssager — navnlig strafferetssager — var det som regel af hen- 
syn til forhøret nødvendigt at fremstille angjældende paa tinget, og her 
fremlagdes paa vanlig maade bevismaterialet. Naar der paa tinget opkom 
tvil om angjældendes sindstilstand, blev der imidlertid — i det mindste i 
mange tilfælde — krævet fremlagt en skriftlig affattet lægeerklæring; og 
forsaavidt angaar spørgsmaalet om sindssygdom, blev denne det virkelige 
bevis. 
I appelinstantsen fandt ingen direkte bevisoptagelse sted; men retten 
dømte paa grundlag af det foreliggende bevismateriale, i enkelte tilfælde 
fuldstændiggjort ved et supersponsum af et universitetsfakultet (eller rettere 
af medlemmerne af et saadant), i den ældre tid vanligvis af det theologiske, 
i den senere tid af det medicinske fakultet — og i sidste tilfælde fik alt- 
saa læger for anden gang leilighed til at udtale sig angaaende spørgsmaa- 
let om foreliggende sindssygdom. 
1 Se Horsrs artikel i ,Budstikkens" 3dje aarg. nr. 605. 
