1912. No. 10. OM DET SINDSSYGERETSLIGE TUTEL. I49 
at en saadan Forholdsregel ikke bringes i Anvendelse i urigtige Tilfælde, 
til en urigtig Tid eller af uvedkommende Personer.« Efter videre at have 
paapeget, at disse garantier ikke alene har til opgave at forhindre forsæt- 
lige forbrydelser eller grove misbrug, men tillige »hvilket er ligesaa vig- 
tigt« at forebygge, at der sker »sterre Indgreb i den personlige Frihed, 
end Sygdommens Beskaffenhed uundgaaelig fordrer<, fremhæver Major, 
at der er mange sindssyge, som ikke bør indlægges i sindssygeasyl, og at 
det derfor maa ansees »som en væsentlig Mangel ved de fleste fremmede 
Lovgivninger, at de i denne Henseende alene fordre Konstatering af Syg- 
dommens Tilstedevzrelse, som den eneste Betingelse for, at Isolering kan 
foregaa, medens det er ligesaa vigtigt, at man har Vished om, at den er 
nyttig eller nedvendig, og dette fremgaar hverken af Sygdommens Art 
eller af dens Grad, men maa deduceres af den eiendommelige Karakter, 
som den i ethvert enkelt Tilfælde antager«. — Der henvises i denne sam- 
menhæng til det belgiske udkast, som havde en bestemmelse om, »at Iso- 
lering i intet Tilfælde af Sindssygdom skulde anvendes med mindre den 
kunde ansees nødvendig 1) med Hensyn paa den offentlige Orden og Sik- 
kerhed, 2) med Hensyn paa den Syges egen Sikkerhed eller 3) med Hensyn 
paa hans Helbredelse eller Velvære«. 
Paa den anden side fremhæver Nen at de fleste sindssygeloves, 
særlig den franske lovs, regler for optagelse i sindssygeasyl er altfor ind- 
viklede og tungvindte, samtidig som de virker skadeligt, fordi de sinker 
indleggelserne. Den under vore gjennemsigtige forholde simpleste og dog 
betryggende løsning finder Major deri, »at man lader Asylets Læge under- 
søge og erklære sig om den indbragte Patients Sundhedstilstand; og da 
enten strax eller senere igjen lader Kontrolkommissionen prøve Lægens 
Mening og Udsagn«. 
Den kgl. prp., og det til grund for denne liggende departementsfore- 
drag, indskrænker sig til ordlydende og uden motivering at antage Majors 
udkast. 
Stortingets kirkekomité udtalte sig heller ikke nærmere om denne pa- 
ragraf, og baade Odelstinget og Lagtinget bifaldt den enstemmig og uden debat. 
Vedkommende lovparagraf (sindssygelovens $ 9) blev saaledes ord- 
lydende overensstemmende med Majors forslag. Denne paragraf skal blive 
nærmere kommenteret under vor gjennemgaaelse af sindssygeloven. 
IV. 
Loven af 17de August 1848 traadte i kraft den iste Januar 1849, og 
med dens gjennemforelse gik det i de første aar godt. Denne sag skal 
nærmere omhandles i næste kapitel; her skal alene bemærkes, at man i 
