150 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
Kristiania fra ıste Januar 1850 overførte sindssygeudgifterne fra fattigkassen 
til bykassen. 
Ordningen af sindssygepleien udenfor sindssygeasyl (sindssygeindret- 
ning) havde’ under lovarbeidets gang voldt de største vanskeligheder, og : 
dette vedblev at være tilfælde, ogsaa da man skulde begynde at praktisere 
den nye lov. 
Allerede i den første departementsskrivelse angaaende lovens forstaaelse 
træder vanskelighederne ved dens gjennemførelse frem. Indredepartementets 
skrivelse af 2ode November 1848 til Bratsberg amt henviser til de tvil, 
som Stortingets kirkekomité havde næret, om hvorvidt den burde tilraade 
vedtagelsen af sindssygelovens $$ 15 og 19, blandt andet fordi disse 
paragrafer vilde paabyrde baade private og kommuner store udgifter; men 
skrivelsen søger dog ikke at bortfortolke loven. Angaaende det spørgsmaal, 
som havde foranlediget skrivelsen, udtaler departementet som sin mening, 
at omkostningerne ved den i $ 15 foreskrevne foreløbige undersøgelse maa 
bæres paa samme maade som de »øvrige Forpleiningsudgifter«, nemlig af 
den syge selv, hvis han har raad dertil (hvis ikke altsaa af vedkommende 
amts-, kjøbstads eller ladesteds kommune). 
I Indredepartementets cirkulære af 3ote April 1850, som tilsigter at 
give ensartede regler for afgjørelse af spørgsmaalet om, i hvilke tilfælde 
»en Sindssyg kan antages at tiltrænge en fra sædvanlig 
Fattigforsørgelse forskjellig Behandling, og saaledes ifølge 
ovenanferte Lovs! $ r9 bliver at forpleie paa vedkommende 
Amtscommunes Bekostning hvorledes end denne Forpleining 
foregaaer«?, gives temmelig detaljerede anvisninger, som dannede grund- 
laget for den efterfølgende tids praxis, indtil cirkulæret af rode November 
1891 traadte i stedet. Cirkulærets bestemmelse, der var i fuld overens- 
stemmelse med loven, havde formentlig blandt andet til hensigt saavidt 
muligt at bede paa den mangel ved loven, som var bleven en folge af 
forkastelsen af propositionens $ 16 angaaende indskrænkning i tutors 
myndighed til at anbringe sin sindssyge myndling i privat forpleining. 
Hidtil havde centraladministrationen optraadt fuldt loyalt overfor loven 
og gjort sit bedste for hurtigst muligt at gjennemfere den; men i 1852 
ændredes kursen. 
Aaret i forveien var spergsmaalet om anvendelse af lovens $ 20 blevet 
brændende, og vaaren 1852 havde dette fremkaldt en skarp meningsforskjel 
mellem Major og medicinalkomitéen. For denne strid, som fik en skjæbne- 
svanger betydenhed for vor sindssygepleies senere udvikling, skal der i en 
1 Loven af 17de August 1848. 
2 Udhævet her. 
