154 PAUL WINGE. 
M.-N. Kl. 
de Sindssyge i Norge« har skrevet den første kommentar til sindssyge- 
loven, i hvilken han omhandler forholdet mellem slægtningernes og politi- 
øvrighedens tutel, nævner intet om, at fattigvæsenet skulde besidde nogen 
tutelmyndighed. 
Under disse forhold maatte det naturlig fremstille sig for departementet 
som ønskeligt at finde en lovhjemmel for fattigvæsenets befatning med sinds- 
sygepleien, og i 1865 var det saa heldigt at finde en lovbestemmelse, der 
gav skin af at legalisere denne. Hermed er sammenhængen folgende: 
Den 6te Juni 1863 sanktioneredes to nye love om fattigvæsenet, en 
for byerne og en for landet, og i bylovens § 55 indkom følgende bestem- 
melse: 
„Saadanne Fattige, jom iffe funne rogte fig jelv, jaajom Syge, Vanvittige 
(jfr. Lov af 17de Auquft 1848) eller fpæde Born, bor, forjaavidt be iffe af Fattig- 
fommisfionen indlægges paa offentlig Bleie- eller Helbredelfesanjtalter, i Almindelig- 
hed anbringes til Bleie mod Betaling hos FolÉ, der antages at funne og ville for- 
jorge dem vel.“ 
Landslovens § 68 er ligelydende med følgende slutningsbestem- 
melse: „og maa fun da lægges i Narslegd, naar der findes Sfatteydere, fom 
er villige til at modtage dem til jaadan Forjorgelje, mem derimod aldrig i Om- 
gangslægd”. 
Som man ser, forudsætter disse lovsteder, at en fattigkommission kan 
indlægge »vanvittige« i offentlig pleie- eller helbredelsesanstalter og paa landet 
desuden i aarslaegd. At der med »vanvittige« menes sindssyge, synes utvil- 
somt at fremgaa af den paranthetisk indskudte henvisning til loven af 17de 
August 1848; og at et offentligt sindssygeasyl er en offentlig pleie- eller 
helbredelsesanstalt, kan ikke bestrides. Altsaa — siger man — forudsætter 
lovstedet, at en fattigkommission kan indlægge en sindssyg i et offentligt 
sindssygeasyl. 
Nu er indlæggelse i sindssygeasyl (som al anden frihedsberevelse af 
sindssyge) et retsskridt, som (bortseet fra nogle domstole og paatalemyndig- 
heden) kun kan foretages af tutor; og naar en fattigkommission retsgyldigt 
kan foretage dette skridt, har den altsaa tutelmyndighed overfor vedkom- 
mende sindssyge; men naar kommissionen først har denne myndighed, da 
har den ogsaa ret til at anbringe vedkommende syge udenfor asyl. 
Holdbarheden af hele denne deduktion beror paa fortolkningen af ordet 
»indlegges« og paranthesen »jfr. Lov af 17de August 1848«. Hvis man vil 
hævde rigtigheden af ovenstaaende ræsonnement, maa man lese det i en 
bisetning forekommende ord »indlegges« som enstydigt med »begjares 
optagen« og antage, at paranthesens hensigt er at definere ordet »vanvittig«; 
men ingen af disse fortolkninger kan ansees holdbar. 
