156 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
fattigvæsenet ikke tutelmyndighed overfor ham; og lovene gjorde ingen 
undtagelse for de sindssyge. 
Til forstaaelse af lovstedernes mening maa erindres følgende: 
I medhold af sindssygelovens $ 17 beholdt fattigvæsenet forsørgelsen 
af et stort antal sindssyge, og det er meget vel tænkeligt, at en og anden 
af dem kunde tiltrænge behandling i en offentlig »pleie- eller helbredelses- 
anstalt«, uden at han derfor burde været henført under sindssygelovens 
§ 19 og i henhold til cirkulæret af 3ote April 1850! været indlagt i sinds- 
sygeasyl. Dersom nu tutor havde indlagt en sindssyg i en saadan anstalt, 
f. ex. et almindeligt sygehus, efterat fattigvæsenet havde paataget sig de 
dermed forbundne omkostninger, var altsaa vedkommende sindssyge ind- 
kommen i anstalten for fattigvæsenets regning; og det kunde da med et 
mindre nøiagtigt udtryk siges, at han var indlagt af fattigvæsenet, paa samme 
maade som man siger, at en voxen syg, der har indlagt sig selv i syge- 
huset og der behandles for fattigvæsenets regning, er indlagt af fattigvæsenet. 
Den naturlige forklaring af den paranthetiske henvisning til sindssygeloven 
bliver da den, at lovgiveren har fundet det hensigtsmæssigt at henvise til 
de steder i sindssygeloven, der omhandler forpleiningen af fattige sinds- 
syge, og at pege paa det forhold, at denne lov havde delt de fattige sinds- 
syge i to klasser, af hvilke kun den ene vedkommer fattigvæsenet. 
Lovstederne bliver da at forstaa saaledes: 
Saadanne fattige, der ikke kan røgte sig selv, bør i almindelighed mod 
betaling anbringes hos folk, der antages at kunne og ville forsørge dem 
vel. Dog har fattigkommissionen adgang til at bekoste en saadan fattigs 
forpleining i en offentlig pleie- eller helbredelsesanstalt og paa landet desuden 
til at foranledige ham anbragt i aarslægd. Disse bestemmelser angaaende 
anbringelsesmaaden gjælder ogsaa med hensyn til fattige sindssyge, for- 
saavidt de er fattigvæsenet vedkommende. 
Uagtet saaledes de heromhandlede lovsteder giver god mening, uden at 
man fortolker dem paa saadan maade, at de kommer i strid med sindssyge- 
lovens bestemmelser, blev det dog snart paastaaet, at de i et centralt punkt 
havde forandret sindssygeloven. Man hævdede nemlig den opfatning, at 
lovstederne havde givet legal hjemmel for fattigvæsenets udøvelse af tutel- 
myndighed overfor fattige sindssyge, og da »forvaring« og »forsørgelse« 
synes at have været noget dunkle begreber, faldt med gjenerobringen af for- 
varingen ogsaa forsørgelsen tilbage under fattigvæsenet. For fattigvæsenets 
forhold til forsørgelsen af fattige sindssyge skal i det følgende kapitel blive 
nærmere redegjort. 
1 Jfr. cirkulære af ı2te April 1870. 
