158 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
baade paa det private og det autoritative tutel. Det har ødelagt familjens 
ret og pligt og dermed dens ansvar overfor næsten alle vort lands fattige 
sindssyge, og det har lammet politiets virksomhed paa det heromhandlede 
omraade, saa baade politiet selv og almenheden næsten fuldstændig har 
mistet bevidstheden om, at loven paalægger politiet at paase, at de sindssyge 
faar »passende forpleining«, det er en forpleining, der er hensigtsmæssig 
for dem selv og skikket til at opretholde den offentlige sikkerhed og orden; 
og den samme lov paalægger ogsaa politiet at beskytte samfundet mod den 
sindssyges farlige handlinger, en opgave, som ogsaa blev overladt til — 
fattigvæsenet. 
Uagtet sindssygeloven fremdeles var uforandret, udleverede altsaa de- 
partementet de fattige sindssyge til fattigvæsenet; men samtidig søgte det 
at skjærpe kontrollen med de i pleie udenfor asyl anbragte. Herved kom 
det til en slags sammengliden af tutelfunktioner og laegevirksomhed!, og 
denne sammengliden ferte endelig til det underlige sammensurium af tutel- 
myndighed og medicinsk praxis, som er foreskrevet i Justitsdepartementets 
cirkulære af rode November 189r. 
Henved 9o procent af landets sindssyge var nu bragt ind 
undertatiienæsenets tutel 
Odelæggelsen af tutelet og sammenblandingen af tutel og lægevirksom- 
hed ledede til — og maatte lede til — krænkelse af en af sindssygerettens 
mest fundamentale retssætninger, nemlig den, at ingen maa behandles som 
sindssyg, fer det er bevist, at han lider af sindssygdom, og for tilsidesættelse 
elier forglemmelse af denne retssætning kunde de stedlige myndigheder 
desværre, finde undskyldning i den omstændighed, at det midlertidige re- 
gulativ for Gaustad sindssygeasyl af 29de August 1855 tvertimod lovens 
bestemmelser havde bemyndiget dette asyl til at modtage patienter, selv om 
der ved indlæggelsen ikke forelaa sindssygeattest. Men herom mere i den 
felgende del. 
Sindssygelovens vedtagelse var et led i en stor reformbevægelse, hvis 
forste frugt var straffeloven af 2ode August 1842, og hvis sidste sterre 
lovarbeide var faengselsloven af 13de Oktober 1857. Arbeidet for jury- 
systemets indførelse aabnede en ny reformbevægelse af lignende art som 
den, der foregik i 1840- og 50-aarene; og fra midten af 1880-aarene om- 
spændte den nye reformbevægelse foruden straffeprocessen og straffeloven 
ogsaa fremgangsmaaden ved umyndiggjørelse. — 
I den forrige reformbevægelse var spørgsmaalet om en revision af 
fattiglovgivningen draget ind, og dette samme skeede ogsaa under den nye. 
1 Herom mere nedenfor. 
