170 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
var bleven indlagt til behandling for sindssygdom | et sindssygeasyl i hen- 
hold til en fra en praktiserende læge til politikammeret indsendt skrivelse, 
der saavel af rekvirenten, politiet, som af vedkommende singssygeasyl var 
bleven opfattet som indeholdende en sindssygeattest. Lægen erklærede deri- 
mod, at det ikke havde været hans hensigt at erklære enken sindssyg, og at 
han, ikke havde tænkt sig, at hans skrivelse kunde blive brugt som en 
sindssygeattest !. 
Justitsdepartementet nedsatte foranlediget ved denne sag under 22de . 
Januar 1910 en komité, bestaaende af rigsadvokat SMEDAL, medicinaldirek- 
ter HOLMBOE, justitiarius JENSEN, politilege dr. Pau. WINGE, reservelæge 
dr. VocT og politiinspektør SorRENSEN, for at udarbeide forslag til mere de- 
daljerede bestemmelser, end de der nu findes, om politiets befatning med 
sindssyge. Efterat formanden i Mai ıgıı var afgaaet ved døden, blev 
medicinaldirekter HoımBoE af departementet beskikket som komitéens for- 
mand. ; 
Komitéen afgav under 15de December 1911 sin indstilling, hvilken 
falder 1 3 afsnit: 
I. Bemerkninger om nogen punkter i vor sindssykeret. 
Il. Forslag til regler om politiets befatning med sindssyke efter sinds- 
sykelovens $ 10 m. v., med motiver. 
Ill. Utkast til forskrifter for bedømmelse av, om fattige sindssykes: 
tilstand kræver en fra almindelige fattiges forsørgelse særegen behandling 
eller forpleining og hvad der i denne forbindelse forøvrig skal iagttages. 
De foreslaaede forskrifter er ment at skulle afløse dem, der i henhold til 
$ 4 i lov af 27de Juni 1891 er fastsat ved Justitsdepartementets cirkulære 
af rode November 1891. 
Forslaget er ledsaget af motiver. 
Som bilag til komitéens indstilling vedligger en af dens medlem 
dr. Pau, WiNGE skreven »Historisk fremstilling af den norske administra- 
tive sindssygerets udvikling«, hvilket arbeide helt staar for forfatterens 
regning. 
Angaaende komitéens stilling til tutelsporgsmaalet skal bemærkes føl- 
gende: 
Komitéen udtaler blandt andet”: »Det er en af sindssykerettens grund- 
sætninger, at enhver sindssyk til enhver tid skal staa under vergemaal 
— — — —. Mot rigtigheten av det her uttalte har der været gjort ind- 
vendinger. Man har henvist til at umyndiggjerelseslovens $ 38 har ophævet 
N. L. 3—19— 1, som var det lovbud, paa hvilket man direkte kunde støtte 
1 Enken var sindssyg og tiltrængte asylbehandling. 
? Indstillingen s. 8, sp. 1. 
