I9I2. No. ro. OM DET SINDSSYGERETSLIGE TUTEL. I7I 
sætningen om, at enhver sindssyk skal ha verge. Men hertil er at svare, 
at denne grundsætning ikke udelukkende hviler paa nævnte lovbud, men 
paa hele vor retsutvikling paa dette omraade; som fer bemerket forutszetter 
ogsaa sindssykeloven utvetydig, at der regelmaessig er nogen, som har 
at vareta den sindssykes tarv. Man har dernæst gjort gjældende en for- 
tolkning av umyndiggjerelsesloven, ifølge hvilken umyndiggjorelse alene 
skal finde sted, naar den sindssyke har økonomiske interesser, som maa 
varetages av en verge. Men denne fortolkning strider baade mot lovens 
motiver og dens uttrykkelige ord i $ 1, der gir adgang til at umyndig- 
gjøre dem, som bl. a. paa grund av sindssygdom mangler evnen til at 
dra omsorg for sig selv eller sit gods.« — 
Komitéen erkjender altsaa, at vor ret har gjennemfert det bio- 
logiske systems krav paa, at enhver sindssyg til enhver ‘tid 
skal staa under vergemaal. 
Komitéen fremhæver videre, at der, tildels i strid med N. L. 3— r9, 
har dannet sig en sædvaneret, ifølge hvilken familjevaergemaalet (det legi- 
time tutel) i første linje udøves af den sindssyges ægtefælle, der ikke uden 
tvingende grund bor forbigaaes, og derefter (i den nævnte rækkefølge) 
af de omtalte nærmere slægtninge. Rækkefølgen ansees ikke aldeles bin- 
dende, og som grund til at antage den fjernere slægtning som tutor 
gjælder ogsaa, at den nærmere ikke, eller ialtfald ikke uden særlig van- 
skelighed, hurtigt nok kan komme tilstede. 
.  Komitéen lærer ogsaa, at vor ret har indrømmet familjevaergemaalet 
en principal stilling saavel overfor det beskikkede som det autoritative 
tutel, og anbefaler, at denne fortrinsret opretholdes; den gjer opmaerksom 
paa, at det autoritative tutel kun gjælder omsorgen for den sindssyges 
person, og at det private tutel, forsaavidt angaar forvaringen, suspenderes, 
naar den sindssyge er erklaret farlig for den offentlige sikkerhed. Ogsaa 
denne ordning anbefales opretholdt. 
Hvad angaar spergsmaalet om lovligheden af fattigvaesenets tutel, be- 
maerkes, at komitéens medlemmer er enige om, at dette er opkommet 
i strid med sindssygelovens forudsætninger; men samtlige medlemmer 
med undtagelse af Paut WINGE mener, at det har støtte i senere lov- 
givning. Komitéen er dog enig om at anbefale, at der træffes en anden 
med lovens forudsætninger bedre stemmende ordning med hensyn til om- 
sorgen for fattige sindssyge, hvis tilstand kræver en fra almindelige fattiges 
forsørgelse særegen forpleining. 
Angaaende komitéens stilling til spørgsmaalet om tutelmyndighedens 
omfang skal her alene bemærkes, at den hævder tutors og den eventuelle 
tutors ret til at begjære psykiatrisk observation. 
