176 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
Har den sindssyge været umyndiggjort paa grund af sindssygdom 
og umyndiggjørelsen senere er ophævet, uagtet sindssygdommen fremdeles 
vedvarer, gaar den sindssyge tilbage under det legitime tutel, som først 
bortfalder, naar sindssygdommen er helbredet. Dette forhold er en lige- 
frem følge af den i vor ret anerkjendte grundsætning, at den sindssyge 
ipso lure er umyndig og altid staar under værgemaal. Den sindssyge er 
altsaa ikke umyndig, fordi han er umyndiggjort, men fordi han er sindssyg; 
og ved ophævelse af umyndiggjørelsen helbredes ikke sindssygdom. Det her 
omhandlede forhold hænger ogsaa nøie sammen med det legitime tutels 
principale stilling. 
Angaaende forholdet mellem det legitime og dative tutel skal forøvrigt 
bemærkes følgende: Naar der er beskikket værge for en sindssyg, over- 
tager denne regelmæssig det hele tutel (altsaa baade forvaringen og for- 
muesbestyrelsen). Den legitime tutor træder helt tilbage, og den beskikkede 
faar ganske de samme rettigheder og pligter som hin!; men da i mange 
tilfælde den legitime tutor bliver beskikket, er forskjellen ofte kun formel. 
Der er dog en forskjel mellem den legitime og den beskikkede værges 
stilling, som kan faa adskillig praktisk betydenhed. 
Medens nemlig det legitime tutel kun kan indehaves af én bestemt 
person, og saaledes ikke deles mellem flere, er der efter vor lov intet til 
hinder for, at der kan beskikkes flere til samme tid fungerende værger for 
den samme sindssyge. 
Vistnok kan i alle tilfælde forvaringsmyndigheden til samme tid kun 
indehaves af én person; men formuesbestyrelsen kan deles mellem flere. 
Har f. ex. en sindssyg grundeiendomme paa forskjellige kanter af landet, 
kan der beskikkes en værge for enhver af disse, og ingen af dem behøver 
at have forvaringsmyndighed. Der er neppe heller noget til hinder for, at 
den legitime værge beholder forvaringsmyndigheden, medens formuesbesty- 
relsen overgives til en eller flere beskikkede værger. 
Som hævdet af den departementale komité af 22de Januar 1910 maa 
det ansees som utvilsomt, at umyndiggjørelsesloven giver adgang til at 
umyndiggjøre ogsaa i tilfælde, hvor den sindssyge ikke har nogen økono- 
misk interesse, som maa overtages af en værge, og hvor derfor alene hen- 
synet til den sindssyges person og forsvarlige forvaring gjør umyndiggjø- 
relse og værgebeskikkelse paakrævet. 
Dette fremgaar baade af lovens motiver og af dens udtrykkelige ord 
1 $ r, som giver adgang til at umyndiggjere dem, som bl. a. paa grund 
af sindssygdom mangler evnen til at drage omsorg for sig eller sit gods. 
1 Jfr. Indstilling fra komitéen af 22de Januar roro. 
