186 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
FJERDE KAPITEL. 
Om udbredelsen af sindssygdommene samt om forsørgelsen, 
forpleiningen og behandlingen af sindssyge i gammel tid. 
Vi skal nu gaa over til at redegjere for spergsmaalet om sindssyg- 
dommenes udbredelse samt for den historiske udvikling af de sindssyges 
forsørgelse, forpleining og behandling fra den ældste tid til omkring aaret 
1850. Vi stanser ved dette tidspunkt, fordi der da i vort land med sinds- 
sygelovens ikrafttræden begyndte en udvikling, som for en væsentlig del 
bygger paa nye forudsætninger, og som derfor lettest behandles under 
gjennemgaaelsen af denne lov med dens senere ændringer og tillægslove. 
D 
Middelalderens ordning af barmhjertighedsgjerningen har i alle euro- 
paeisk-civiliserede lande øvet en bestemmende indflydelse paa udviklingen 
af omsorgen for de sindssyge; og i Norge har dette i fremtraedende grad 
været tilfælde. 
Her var nemlig ligetil omkring midten af forrige aarhundrede de ved 
den katholske barmhjertighedsgjerning grundlagte og senere af den lutherske 
kirke overtagne og omdannede milde stiftelser i forbindelse med de ved 
almisse indkomne penge saavel den administrative og økonomiske som den 
medicinske forudsætning for forsørgelse og forpleining af fattige sindssyge. 
Skjønt den senere tids udvikling har skabt nye institutioner og i det 
hele omorganiseret forsørgelsen, forpleiningen og behandlingen af de sinds- | 
syge, saa er dog dele af ældre ordninger fremdeles gjaeldende; og de gamle 
hospitalsstiftelsers pligt til at forpleie sindssyge staar endnu uophævet og 
er fremdeles til stor nytte for vort sindssygevæsen. 
Vi har allerede i forrige kapitel omtalt, hvorledes fattigvæsenets magt 
over sindssygepleien, trods lovens bestemmelser, blev omtrent enevældig; 
og vi føres i dette kapitel ind paa forhold, hvis opkomst og udvikling ikke 
vil kunne forstaaes uden et temmelig indgaaende kjendskab til fattigvæsenets 
historie. 
