I9I2. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 187 
Skjent vi derved kommer bort fra vor fremstillings hovedvei og fra 
vort egentlige emne, er vi derfor nedt til at indtage en kort fremstilling 
af fattigvaesenets historie. Vi tvinges derved ind paa emner, som kun 
umiddelbart, og tildels endog meget fjernt, staar i forbindelse med sinds- 
sygerettens udvikling og nuværende tilstand, og vor fremstilling maa som 
følge heraf i dette kapitel blive noget springende; men herved er — som 
nu emnet engang ligger an — intet at gjøre. 
Vi skal først kortelig omhandle spørgsmaalet om sindssygdommenes 
udbredelse i Europa i Oldtiden og Middelalderen og i forbindelse hermed 
gjøre nogle bemærkninger om forpleiningen af de sindssyge i de samme 
tidsrum; og vi vil derefter gaa over til noget udførligere at redegjøre for 
disse syges forsørgelse, forpleining og behandling i Norge i de ovenfor 
nævnte tidsrum. 
II. 
Vi kjender ingen almindelig folketælling af sindssyge, som ligger over 
hundrede aar tilbage, og vi har saaledes ingen sikker kundskab om, hvor 
stort antallet af disse syge har været i noget af de hensvundne historiske 
tidsafsnit. Vi har heller ingen direkte efterretninger, som beretter om 
en tiltagen eller aftagen af de sindssyges antal i noget af disse tids- 
afsnit, og vi savner saaledes historisk stof til at afgjøre spørgsmaalet om, 
hvorvidt en saadan tiltagen eller aftagen — hvis den har fundet sted — 
har været knyttet til en cyklisk periode, eller om den har været helt eller 
delvis afhængig af exogene aarsager, det vil først og fremst sige af de 
sociale forhold. 
Vi har i dette arbeides to første kapitler givet en fremstilling af de ældste 
psykiatriske forestillinger og den psykiatriske systematiks udvikling lige til 
nutiden, og vi mener, at det af denne vil fremgaa, at vor kundskab om 
sindssygdommenes ætiologi, og særlig om deres primære aarsager, er meget 
ringe. Det maa erkjendes, at vi vedblivende savner biologiske forudsætnin- 
ger for med nogen sikkerhed at kunne afgjøre spørgsmaalet om de endogene 
og exogene aarsagers gjensidige forhold til og betydenhed for sindssyge- 
ondet. Fuldkommen blottet for kundskab, som kan tjene til at belyse spørgs- 
maalet om sindssygdommenes hyppighed i de svundne tider, er vi dog ikke. 
Allerede den omstændighed, at der overalt paa et tidligt kulturtrin ud- 
vikler sig en egen retsstilling for de galne, viser, at disse syges antal ikke 
i nogen historisk tid kan have været ganske ringe. Det er neppe grund 
til at tvile paa, at de galne i fordums tid, som i nutiden, kun har udgjort 
et mindretal af de sindssyge, om det end maa medgives som sandsynligt, 
