— TP Pado. ae CHEDON 
LI 
1912. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 189 
i de forskjellige historiske perioder; men om deres absolute antal ved vi 
fortiden intet. 
Vi vil til forstaaelse af denne sag først fæste opmærksomheden paa 
en historisk kjendsgjerning af den allerstørste betydenhed. Allerede de 
gamle Grækere var opmærksomme paa, at nationerne gjennemgaar tider 
med vext og blomstring, der efterfølges af andre med afblomstring og ned- 
gang; og de mente, at denne vexling var afhængig af en viss cyklus. Vi 
ved nu, at dette skifte ikke blot gjælder nationerne, men ogsaa de større 
menneskegrupper, ja vel ogsaa menneskearterne. I opgangstiderne leder de 
vexterlige nationer kulturfremskridtet og vinder magt; i forfaldstiderne 
overlader de ledelsen til andre, mister magten og gaar ofte helt til grunde". 
Gule racer var kulturens pionerer, saa kom Kamiter og Semiter og efter 
dem Arierne. Nu er turen kanske atter kommen til de gule. Udviklingen 
gaar i en kredsgang. 
Et forhold, som synes at staa i nær sammenhæng med denne blomstring 
og afblomstring, er gonochorismens vexlende stand. I visse perioder synes 
racernes gonochorisme at være forholdsvis stor, i andre derimod mindre, og 
i disse sidste indtræder de med den sexuelle applanation nødvendig for- 
bundne sociale onder. 
Skjønt det hernævnte spørgsmaal har en uhyre bærevidde, har dog 
endnu historikerne i paafaldende ringe grad beskjæftiget sig med det; men 
naar dette forhold bedres, kan vi haabe at faa oplysninger af den største 
sociale interesse; særlig kan man da vente nyt lys over spørgsmaalet om 
fortidens menneskeracers gonochorisme. 
Der synes hos de vilde pattedyr og fugle at bestaa en sammenhæng 
mellem deres gonochorisme og kjønsliv. De dyrearter, hvis gonochorisme 
er stor, synes at have tilbeielighed til at leve i polygami (f. ex. de fleste 
hønsefugle), medens de, hvis gonochorisme er liden, vælger det monogame 
levesæt (f. ex. duearterne); men dette forhold er dog ikke fastere, end at 
det forrykkes ved domestikation. Gorillaen angives at leve i polygami, men 
schimpansen i monogami. 
Vi ved intet paalideligt om menneskearternes oprindelige antal og 
endnu mindre om, hvor mange racer hver enkelt art har omfattet; men for- 
modentlig har racernes antal vaeret forholdsvis ringe med relativt stor for- 
skjel mellem hver enkelt af dem. Gonochorismen har formentlig været for- 
skjellig, ialtfald hos de fra hverandre fjernerestaaende racer; men det synes 
1 Cun. Cou har i flere arbeider behandlet spergsmaalet om aarsagen til nationernes 
blomstring og afblomstring. Se navnlig hans sidste bog: ,Brorskabets Religion og den 
nye Livs-Videnskab“. 
