es Hw | D. AI 
1912. No. IO. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 
191 
den sexuelle applanation sammenhængende aberrationer, navnlig homo- 
sexualiteten, synes at kunne udbrede sig ved psykisks mitte; navnlig synes 
dette i stor udstrækning at have fundet sted i de ostlige Middelhavslande. 
Men ogsaa børneopdragelsen maa antages at spille en stor 
rolle. Men dersom man antager, at sociale paavirkninger kan svække gono- 
chorismen, da maa man vel ogsaa mene, at de kan forstærke denne. 
Kulturudviklingen begynder med, at de i biologisk henseende bedst 
udrustede mennesker skyver sig frem foran massen og bliver herskende. 
De forplanter sin egen race og vedligeholder derved dens fysiske og psykiske 
fortrin. 
Med patriarkatets dannelse paaskyndes og skjærpes i overordentlig 
grad denne udvikling, som yderligere styrkes ved kravet paa jevnbyr- 
digt ægteskab og religionernes paabud om berneavi og deres dermed 
sammenhængende fordømmelse af sexuelle forhold, der ikke kan lede til 
befrugtning. Denne udvikling forstærker gonochorismen og begunstiger 
en stigning af nataliteten. De racer, hvis gonochorisme er normal, har de 
bedste chancer for at vinde i den kamp, der grundlægger patriarkatet, og 
dettes seier øger yderligere gonochorismen. Vi staar altsaa her, som saa 
ofte, overfor en vexel mellem aarsag og virkning. Den race, der gjennem- 
gaaende har de bedste biologiske betingelser, sætter mange børn i verden, 
og disse børn repræsenterer en sund slægt. 
Her har vi efter vor opfatning den inderste grund til den historiske 
kjendsgjerning, at ethvert demokratis levedygtighed afhænger af dets evne 
til at vedligeholde et aristokrati. 
Men der maa stadig betales heiere og heiere pris for opretholdelsen af 
det engang vundne, og meget godt og værdifuldt maa altid ofres. Jo 
større gode, desto heiere pris. Nye fremskridt bliver altid dyrere end de 
gamle; og det tidspunkt kommer før eller senere, da den herskende race 
ikke kan skaffe de fornødne midler uden at øge sin rigdom og magt. 
Kampen om magt er (ligesom forbundsidéen og sammenslutningen) 
et psykologisk grundfænomen; og de krigerske instinkter og traditioner, 
som opretholder racens herskeregenskaber, hjælper den endnu en tid. Ved 
erobring og undertvingelse vinder den herskende race nyt landomraade og 
øger sin rigdom, men i og med dette skynder udviklingen henimod en 
krise. Denne kan ende med racens fallit, men den kan ogsaa lede til 
grundlæggelsen af et verdensrige. Dette sidste muliggjeres kun derved, 
at den herskende race søger forbund med de undertvungne befolkningslag 
af en eller flere racer; men samtidig med, at den saaledes maa dele sin 
magt og sit bytte, er dens krav paa luxus og vellevnet i stigende. Der 
