200 PAUL WINGE. M.-N. Kl. 
flere gange svære epidemier. Dette onde har ogsaa, om end i andre for- 
mer, naaet Norge. Kong Magnus Erikson (1319—1343) blev beskyldt 
for at have homosexuelle tilbeieligheder og fik af denne grund senere 
øgenavnet »Smek« !. 
I nær aarsagssammenhaeng med den svækkede gonochorisme staar vist- 
nok ogsaa den samtidigt indtrufne opblussen af de religiøse bevægelser af 
hysterisk natur, der ledede til de forfærdelige kjætter- og hexeforfølgelser?, 
Allerede i den graa Oldtid spillede. troldkvinderne en stor rolle. Disse 
indtog ofte, saaledes som f. ex. vore gamle seidkoner, en anseet stilling, og 
deres virksomhed var ingenlunde altid anseet som umoralsk. Den kristne 
kirke fordømte dog allerede tidligt deres uvæsen, og synoden i Paderborn 
erklærede i 785 hexeri for umuligt, et standpunkt, som fastholdtes af den 
ancyranske Kanon fra c. 9oo?. Men efterat kjætteriet i lebet af det r2te aar- 
hundrede var bleven en fare for kirken, forandrede efterhaanden geistlig- 
heden sin opfatning af hexeriet; og efterat kirkemødet i Toulouse (pave 
Gregor IX) havde oprettet egne kjætterdomstole (inquisitionen), kom der 
fart i kjætterforfolgelserne. 
Efterat THomas AF AQUINO (1225— 74) havde erklæret hexeri for mu- 
ligt, tog kjaetterdomstolene sig ogsaa af hexene; og i begyndelsen af det 
14de aarhundrede begyndte man at brænde dem?. Det var dog først, ef- 
terat pave Innocents VIII i 1484 havde kundgjort sin berygtede bulle: 
»Summis desiderantes affectibus« og SPRENGER i 1489 havde udgivet sit 
skrift »Malleus maleficarum«, at hexebraendingerne fik den pandemiske ud- 
bredelse, der først langt ud i det 17de aarhundrede blev stanset. 
Overskuer man den hele socialmedicinske udvikling, maa det efter vor 
opfatning antages, at de europæiske nationer i det r3de og r4de aarhun- 
drede har gjennemlevet en tid med formindsket gonochorisme. Vi mener 
ialtfald, at dette kan eftervises for Germanernes vedkommende, og vi har 
stærke beviser for, at gonochorismen hos den norske nation har været be- 
tydeligt nedsat. 
1 Af det gammelsvenske verbum sméka, caressere, jfr. norsk substantiv smeik. Se P. A. 
MowcH: Det norske Folks Historie. 2den Afdeling. B. I s. 180. 
- Dette forhindrer ikke, at pinslerne i en række tilfælde maa have tilfredsstillet algolag- 
niske tilboieligheder. 
Etymologien af det fra tysk optagne danske ord hex er tvilsom. Det er oprindelig et 
vestgermansk ord og heder paa oldheitysk hagazussa, angelsachsisk hwgtesse og 
middelnederlandsk haghetisse. Ordet er antagelig sammensat, og dets første led synes at 
være oldheitysk fag, indhegnet stykke land (jfr. norsk hage, dansk have). Indoeuro- 
pæisk rod antagelig kagh, sanskrit kaksa, bælte, ringmur. Jfr. det franske fra germansk 
optagne hare. Andet led af sammensætningen er tvilsom. Grundbetydningen af hex er 
vel i alle tilfælde ,skovdæmon“. 
I Norge indtraf den første hexeproces i 1325, hvilken nærmere skal omtales under 
gjennemgaaelsen af tilregnelighedsretten, 
