IOI2. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 20I 
Under en socialmedicinsk situation som den heromhandlede foreligger 
de væsentligste grobetingelser for feminismen; men alligevel vilde denne 
i den heromhandlede tid ikke rigtig trives. Ganske vist har vi efterret- 
ninger, som synes at vise, at dyrkelsen af et maskulint kvindeideal var 
meget udbredt, og enkelte kvinder, blandt hvilke først og fremst maa 
nævnes JEANNE D'Amc, kom til at spille en stor politisk rolle, og saadanne 
. skikkelser var vistnok i manges eine lysende stjerner!; men feminismen fik 
dog ikke saadan magt, at den kunde gjennemføre en social omdannelse. 
Grundene hertil synes os klare nok. 
Den forholdsvis ringe folkemængde levede for den aller største del 
under landlige forhold med naturalhusholdning; idet urbanisationen med 
dens pengehusholdning kun var svagt udviklet, samtidig som kristendom- 
mens fordømmelse af feminismen og kirkens familjevenlige politik reiste 
mægtige bolverk, der yderligere styrkedes ved laugsvæsenets og den hele 
sociale organisation. 
Om de forskjellige racers natalitet i løbet af Middelalderen ved man 
for tiden neppe noget paalideligt. 
Den udbredte svækkelse af gonochorismen maa efter vor opfatning 
ansees som et udslag af en almindelig degeneration; og er dette saa, maa 
det antages, at de sindssyges antal i den heromhandlede epoke har været 
forholdsvis høit. 
Vi har ogsaa efterretninger, som viser, at saa maa have været tilfælde, 
særlig her i Norge. 
Vi vil i denne sammenhæng navnlig fremhæve den omstændighed, at 
der kom fart i bevægelsen for at reformere sindssygeretten netop samtidig 
med, at kampen mod homosexualiteten for alvor blev optagen. Som vi 
ovenfor har omtalt, gjennemførte Magnus Erlingsson i det samme aar 
(1164) baade den store sindssygeretslige reform og de strenge straffebe- 
stemmelser mod homosexualiteten. Her som i det gamle Rom var altsaa 
begge disse reformer samtidige. 
Fra samme tid hører vi ogsaa, at hospitalerne rundt om i Europa sø- 
ger at skaffe bedre plads til anbringelse af sindssyge. Allerede i det rate 
aarhundrede skal hospitalet i Zurich have indrettet egne værelser til for- 
pleining af sindssyge; men først i det følgende aarhundrede blev det al- 
mindeligt, at hospitalerne havde til raadighed saadanne værelser. 
Den hele degenerative situation passer ogsaa godt sammen med, hvad 
vi forøvrigt ved om denne nedgangens og opløsningens tid, der jo ram- 
1 WEININGER citerer i sit værk „Geschlecht und Character“ (1905) s. 89 en udtalelse 
af BURCKHARDT om, at ordet virego i renæssancetiden var en ærefuld og berømmelig 
betegnelse. 
