204 PAUL WINGE. 
M.-N. KI. 
ske vist store skyggesider, men ogsaa mægtige fortrin; og skal vi dømme 
retfærdig, faar vi agte paa baade lys og skygge. 
Vi skal nu gaa over til vor redegjørelse for de sindssyges forsørgelse,” 
forpleining og behandling i Norge fra den senere Middelalder til midten 
af forrige aarhundrede; men først vil vi indskyde et afsnit, der omhandler 
de norske hospitalers og det norske fattigvæsens udvikling i det herom- 
handlede tidsrum. 
III. 
En organiseret barmhjertighedsgjerning er utvilsomt meget gammel. 
I de buddhistiske lande skal man fra tidlig tid have havt pleieanstalter for 
fattige og syge; og i det gamle Grækenland skal der ogsaa have existeret 
lignende anstalter. 
Det var dog først kristendommen, som i de europeeisk-civiliserede lande 
organiserede barmhjertighedsgjerningen; og de ældste kristne menigheder 
erkjendte denne gjerning som en af sine første opgaver. At lindre de 
fattiges, vanføres, syges og andre hjælpeløses nød var nemlig ikke blot den 
enkelte kristnes, men tillige den hele menigheds pligt. 
Den religiøse følelses magt over menneskenes sind tiltog som bekjendt 
i løbet af Middelalderen efterhaanden i styrke, indtil lydighed mod religio- 
nens bud blev det ene fornødne. Den katholske kirkes vældige organisation 
gjenreiste Roms verdensmagt, og ikke blot over menneskenes timelige vel, 
men ogsaa over deres evige skjæbne herskede kirkens overhoved, Guds 
ufeilbare statholder, hvis bud gjennem biskopperne og deres underordnede 
naaede frem overalt, til fyrsten som til borgeren og bonden. 
Kirken glemte ikke sin barmhjertighedspligt, men drog omsorg for, at 
en rigelig del af de frommes umaadelige pengegaver kom de nødlidende 
tilgode; og mange af dens tjenere viede sit liv til at hjælpe de fattige baade 
med personlig pleie og med almisse. Munkevæsenet! overtog en væsent- 
lig del af kirkens barmhjertighedsgjerning, og i alle kristne lande blev 
der efterhaanden oprettet anstalter, hvori de fattige og syge. kunde finde 
underhold og pleieZ. 
Disse anstalter, der benævntes hospitaler og ligesom klostrene sty- 
redes som conventer, var en del af kirkegodset; og det var siden det rite 
1 Angaaende munke- og klostervæsenet i Norge i Middelalderen se Cun. C. A. LANGE: 
De norske Klosteres Historie i Middelalderen. 
= Se L. Faye: Hospitaler og milde Stiftelser i Norge i Middelalderen (Norsk Mag. f. 
Lægev. R. III. B. 12 s. 93 f. og 181 f). Kraus Hanssen: St. Jørgens hospital (Medicinsk 
Revue B. 9 (1892) s. 33 f.). E. ScHøNBERG: Sankt Jørgens hospital (Tidsskrift for den 
norske lægeforening B. 14 (1894) s. 241 f.). 
