IQI2. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 215 
egentlige lemmers lokale adskilt vaerelse, en adgang, der forevrigt vistnok 
kun har været sparsomt benyttet. 
Den pønitentiære udvikling medførte imidlertid, at strafarbeide i tugthus 
efterhaanden, navnlig efter forordningen af 2ode Februar 1789, blev anvendt 
mod flere og flere forbrydelser, og eftersom tugthusene i stigende grad 
blev benyttede som strafanstalter, blev de selvfølgelig stadig mindre skik- 
kede som arbeidsanstalter. 
Denne udvikling sprængte det system, som anordningen af 2den De- 
cember 1741 havde grundlagt, og hvis idé, som bemærket, netop var den 
at sætte tugthusene i en fast organisk forbindelse med fattigvæsenets over- 
ordnede administration. 
Hermed gik det saaledes til. I 1776 blev overinspektøren fritagen 
for deltagelse i behandlingen af fattigvæsenets sager og fratraadte som 
sekretær i »Kommissionen for de Fattiges-Væsen«, og i hans sted ansattes 
en stiftsrevisor. Aaret efter ophørte kommissionens befatning med revisio- 
nen af de forskjellige fattigkommisioners regnskaber. Forsaavidt angik be- 
fatningen med tugthusets anliggender, forblev derimod kommissionens sam- 
mensætning uforandret. Den gamle »Kommission for de Fattiges-Vaesen« 
blev saaledes opløst i to, nemlig tugthuskommissionen og fattigkommissio- 
nen; men begge disse kom rigtignok fremdeles for en væsentlig del til 
at bestaa af de samme personer. 
Fattigkommissionen undergik baade med hensyn til sit kompetence- 
omraade og sin sammensætning efterhaanden betydelige forandringer. 
Dens administration blev nemlig indskrænket til alene at gjælde fattigvæ- 
senet i Kristiania, og den smeltede saaledes sammen med denne bys fattig- 
kommission; men alligevel vedblev den at staa direkte under stiftsdirektionen. 
I begyndelsen bestod den af den samlede magistrat og stiftsprovsten; men i 
1785 indtraadte slotspresten, som atter udtraadte i 1803, og samtidig indtraadte 
2 eligerede mænd. Ved de kgl. resolutioner af 3ote December 1817 og 
I5de Januar 1822 blev henholdsvis politimesteren og stadsfysikus i embeds 
medfør medlemmer af kommissionen, og endelig blev ifølge formandskabs- 
loven de 2 eligerede mænd ombyttede med 2 medlemmer af formandskabet. 
Udviklingen havde saaledes ført os tilbage til før 1730, og betleriet i 
Kristiania var imidlertid blevet et meget generende onde, der' syntes at 
trodse endog meget energiske forholdsregler !. 
Ved meget arbeide og betydelige pengeopofrelser, navnlig af PauL 
THRANE, lykkedes det i 1786 at indsamle de nødvendige penge til opret- 
telsen af et nyt arbeidshus, og til lokale for et saadant — et linspinderi — 
1 I 1778 udlovede stiftamtmanden 48 skilling som præmie for hver betler, der opbragtes. 
(Se forøvrigt om betleriet A. CorrErr: Gamle Christianiabilleder (1893) s. 162). 
