222 PAUL WINGE. M.-N. KI. 
Vi har i det foregaaende søgt at vise, hvorledes fattigvæsenet fra i det 
væsentlige at være et kirkeligt embedsverk, der arbeidede paa grundlag 
af frivillige gaver, udviklede sig til at blive en borgerlig institution, som 
virker paa grundlag af beskatning. Fattigvæsenets opgave forblev ikke 
desto mindre den hele tid uforandret den samme, nemlig at forsørge eller 
understøtte de trængende fattige og syge, og udover dette virksomheds- 
omraade naaede man ikke !. 
IV: 
Det var, som vi har omtalt, fra den ældste tid en af munkeordnernes hoved- 
opgaver at tage sig af lidende mennesker; og blandt dem, som kom ind i 
hospitalerne, var utvilsomt ikke faa sindssyge. 
Dette var vistnok tilfælde i hele den kristne verden og saaledes ogsaa 
i Norge. Men det var dog — ialtfald i vort land — kun et ringe mindre- 
tal af de sindssyge, som hospitalerne kunde hjælpe, og de aller fleste maatte 
derfor anbringes paa anden maade. Mange galne (og vel ogsaa andre sinds- 
syge) havde sit ophold i tutors hus eller hos en af ham antagen fremmed 
familje eller i den syges eget hjem; og i det mindste fra slutningen af 
det 17de aarhundrede (men rimeligvis allerede tidligere) understøttede 
fattigvæsenet ubemidlede, som forsørgede sindssyge slægtninge. Mange 
sindssyge var ogsaa — dels paa grund af galenskab, dels fordi de af andre 
grunde ikke kunde greie sig selv — anbragte i lægd. 
Enten de nu blev forpleiede paa den ene eller anden af disse maader, 
nød de godt af kirkens og sine medmenneskers barmhjertighed; og der 
foreligger ingen grund til at betvile, at de i almindelighed havde det saa- 
vidt taaleligt, som det efter omstændighederne var muligt. 
Vi savner fra det her omhandlede tidsrum oplysninger om, hvor ofte 
øvrigheden har benyttet den adgang, som N. L. 1—17—7 havde hjemlet 
den til at anbringe galne (og senere ogsaa andre sindssyge) i fængsel; men 
1 I reskript af rete Sept. 1781 (til stiftsbefalingsmanden og biskoppen i Kristiansands 
stift) heder det: ,,Præsterne i Stiftet skulle hver 3die Maaned forfatte ordentlige Lister 
over dé enten aabenbart befængte eller derfor mistænkte Patienter af den saakaldte 
Rade-Syge, som findes i deres Sogne, hvilke Lister de skulle meddele Øvrigheden paa- 
det de enten ved Overtalelse eller andre passende og alvorlige Midler kunne bringes til at 
lade sig curere enten i fornævnte Sygehuus i Flekkefjord eller et af de andre oprettede, 
hvorhen de havde meest Lyst at komme — — — - ". Her forudsættes tydelig nok, 
at der ikke er adgang for fattigvæsenet (men maaske for øvrigheden) til tvangsmæssig 
at indlægge radesyge i sygehus. 
