1912. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 227 
som staar i bestemt strid med dette eller i ethvert fald i det heieste ved 
en tvungen fortolkning kan siges at give adgang til at optage en del af 
de i reskriptet omhandlede sindssyge !. 
I ethvert fald fra Orsteps tid har retsleeren antaget, at statens (kon- 
gens) adgang til at forandre en stiftelses fundats er meget begrænset, sær- 
lig naar forandringen angaar stiftelsens formaal?; og selv om den lere i 
1736 endnu ikke var anerkjendt, saa maa dog en saa betydelig indgriben 
som den heromhandlede i hospitalernes hele virksomhed og ekonomi med 
fuld ret have været anseet som et betænkeligt skridt af tvilsom gyldighed. 
Imidlertid maa det paa den anden side vel erindres, at hospitalernes fun- 
datser siden reformationen gjentagende gange var blevet forandrede ogsaa 
med hensyn paa deres formaal; senere blev de tildels ogsaa temmelig vil- 
kaarlig behandlede”, og enevoldskongens ret hertil kunde ikke benægtes. 
Hertil kommer, at de »almindelige hospitaler«, som ovenfor anfert, 
anerkjendte sin forpligtelse til at tage sig af alle slags syge, og i flere af 
fundatserne — navnlig i Trondhjems hospitals af 6te November 1643 — 
var dette skarpt fremhævet. 
Naar da de sindssyge ferst var anerkjendt som syge, laa det, da man 
endnu savnede egentlige sygehuse, nær at henvise dem til hospitalerne 
— særlig hovedhospitalerne, — og den nedennævnte overenskomst om be- 
handlingen af BirtHE JONSDATTER viser, at Oslo hospital har fundet at 
maatte beie sig for reskriptets paabud, saalangt dette er fundet muligt. 
For Kristiansands og Arendals hospitaler stod sagen meget vanske- 
ligere, fordi disse ikke var hovedhospitaler; men for det sidstnævnte af 
dem blev ogsaa reskripternes gjennemførelse opgivet. 
Med gjennemferelsen af det ved reskripterne af r4de Juli 1736 givne 
paabud gik det ikke hurtigt, og intet af hospitalerne efterkom det helt og 
uden henstand. Da der i Oslo hospital ikke fandtes plads til Birthe Jons- 
datter, blev der mellem biskoppen og Kristiania magistrat truffet en over- 
enskomst, hvorefter byen stillede til raadighed et kammer (antagelig i raad- 
stuearresten), medens Oslo hospital forpligtede sig til at betale de med 
hendes bevogtning og forpleining forbundne udgifter. Imidlertid blev der 
1 Efter fundatsen skal hospitalet kun optage ,enten særdeles gamle og syge vanfere eller 
blinde, derhos saa fattige, at de sig ei selv kan underholde", I kapitel 5, punkt 3 be- 
stemmes, at kun saadanne fattige kan optages, som ,tilforn har været i nogen Betjening 
eller havt Handel og Kjøbmandsskab eller gode Haandverker eller har været skikkelige 
og ærbare Borgere, som ei ved grovt Arbeide har søgt deres Føde", Videre bestemmes 
i fundatsen, at borgere af Kristiania eller deres enker skal være fortrinsvis berettigede 
til optagelse, og først efter dem personer fra andre byer eller prestegjæld i stiftet. 
Lo 
Se OPPERMANNS ovencit. afhandling kap. 6 s. 167 f. 
3 Nærmere herom nedenfor. 
