1912. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. | GAMMEL TID. 231 
sygeafdelingerne betragtede som til en vis grad selvstændige filialer. Hoved- 
grunden hertil er vistnok den, at man har anseet sindssygepleien som uhjem- 
let af fundatserne og derfor villet sondre denne ud som en egen virksom- 
hed, adskilt fra den ved fundatserne bestemte. Denne betragtning finder udtryk 
i reskriptet af 25de Januar 1776, idet det fremhæves, at den omtalte bygning 
burde opføres for en »oplagt Capitals, som »ikke kan ansees at tilhøre de 
forst givne Midler!, saa at Renterne deraf kunne anvendes til den meest 
nyttige Brug.« Oslo hospitals dolhus fik dog intet særegent regnskab før 
i 1824. 
Det vil af ovenstaaende fremgaa, at fattigvæsenerne stod i et noget for- 
skjelligt forhold til de i 1825 existerende 6 dolhuse?. 3 af disse eiedes af 
stiftelser, nemlig af Oslo og Trondhjems hospitaler samt af Bergens syge- 
hus, medens 3, nemlig Arendals, Kristiansands og Stavangers, var de re- 
spektive fattigvæseners eiendom. 
Denne forskjel var forsaavidt af nogen betydenhed, som fattigvæsenerne 
helt raadede saavel over administrationen som den ekonomiske ledelse af 
sine egne anstalter, medens de ikke — eller i ethvert fald kun gjennem 
stiftsdirektionen? — kunde ove indflydelse paa stiftelsernes styrelse; men 
den gav ikke indretningerne nogen forskjellig institutionel karakter, og saerlig 
var retten til at modtage og beholde sindssyge ganske den samme, hvad 
enten indretningen eiedes af en stiftelse eller af et fattigvæsen. Hverken i 
det ene eller det andet af disse dolhuse kunde nogen sindssyg retlig 
indlægges uden efter de i N. L. 1— 17—7 givne regler, og loven skulde 
følges ved enhver frihedsberøvelse af sindssyge, ligegyldig hvor den syge 
anbragtes. 
Hvad der ovenfor er udviklet angaaende de af reskripterne af r4de 
Juli 1736 satte betingelser for indlæggelse af sindssyge 1 hospitalerne, 
gjælder derfor ogsaa fuldt ud om indlæggelse i fattigvæsenets anstalter. 
Hermed er dog intet udtalt om, hvorvidt der faktisk har fundet indlæggelser 
sted, uden at lovens fordring har været opfyldt. Spørgsmaalet om, hvorvidt 
— og i tilfælde hvor hyppigt — noget saadant er skeet, har, saavidt be- 
kjendt, ikke været gjenstand for undersøgelse og vil vel ogsaa nu være 
vanskeligt at bringe paa det rene. 
! Meningen hermed maa vel være den, at hospitalets egentlige formue ikke skal røres, 
men at man kun vil anvende en i de senere aar optjent kapital. 
iy 
Betegnelserne for disse anstalter var forskjellige og vaklende: dolhus, daarehus, daare- 
kiste, trunke og sindssygeindretning (nyere). Vi benævner samtlige anstalter dolhuse, 
indtil de fik autorisation i henhold til loven af r7de August 1848. 
3 Ved Trondhjems hospital. 
