1912. No.10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 241 
helst tutelberettiget person eller autoritet, og hertil var i ethvert fald en 
forandring af N. L. 1—17— 7 overflødig. 
Forevrigt mente ogsaa Major, at det var nødvendigt at udfylde loven 
med bestemmelser givne i approberede regulativer; og i dette punkt er 
derfor forskjellen mellem de to standpunkter ikke betydelig, naar der kun 
tages hensyn til anstaltsforpleiningen. 
Horsr vilde paalegge amterne at tilveiebringe midler til indrettelse at 
sindssygeanstalter. Major vilde intet saadant paalæg give. 
Horst forlangte, som ovenfor anført, for 1909 sindssyge 416 anstalt- 
pladse. Major fordrede derimod for 4 290! sindssyge kun 300—350 an- 
staltpladse (hvoraf 150—200 i det nye statsasyl)>. 
Endelig, lod Horst ligge hele spørgsmaalet om forpleiningen af sinds- 
syge udenfor anstalterne. Major optog ogsaa dette spørgsmaal til løsning, 
og det var først og fremst af hensyn hertil, at han fandt en ny sindssyge- 
lov aldeles nødvendig. 
Det er indlysende, at denne meningsforskjel maatte faa indflydelse paa 
afgjørelsen af spørgsmaalet om, hvorledes staten skulde stille sig til de 
existerende dolhuse. 
Ud ifra sit standpunkt var Horst fuldstændig konsekvent, idet han 
forlangte reskripterne af r4de Juli 1736 ophævede, de daarligste af de 
gamle dolhuse nedlagte og de bedste overdragne til nye stiftelser. 
Major fandt det ikke formaalstjenligt paa det daværende udviklingstrin 
at forlange dolhusene helt løste fra deres afhængighed af stiftelserne eller 
fattigvaesenerne, og han vilde derfor ikke paa dette tidspunkt forlange re- 
skripterne ophævede. Derimod vilde han som en midlertidig nødudvei give 
dolhusene autorisation til indtil videre at fortsætte sin virk- 
somhed paa betingelse af, at de blev saavidt forbedrede, at sindssyge- 
lovens hovedfordringer kunde opfyldes; men dersom denne betingelse ikke 
blev opfyldt, skulde de nedlægges inden et aar efter lovens ikrafttræden + 
(forslagets $ 8). Majors fordringer til disse midlertidige anstalter var meget 
smaa, idet han kun forlangte, at tilstanden bedredes saavidt, »at man kunde 
være vis paa, at ikke Patienternes Sundhedstilstand aabenbart paavirkes 
paa en skadelig Maade, og at man har Sikkerhed for, at det bliver muligt 
at overholde Velanstændighed og Sædelighed blandt de Syge«. 
1 Ved folketælling af 1843 fandtes Norges folkemængde at være steget til 1 328 471, 
hvoriblandt 4 290 sindssyge, altsaa 3.2 p. m. 
Lo 
Dette antal blev ved Gaustad asyls aabning i 1855 bragt op til 500 (hvoraf 300 i 
Gaustad asyl). 
3 Reskripterne er fremdeles gyldige. 
* Hertil kommer vi nærmere tilbage under gjennemgaaelsen af sindssygeloven. 
Vid.-Selsk. Skrifter. I. MN. Kl. 1912. No. 10. 16 
7 "TY CDM 
