1912. No. 10. OM UDBREDELSEN AF SINDSSYGD. ETC. I GAMMEL TID. 249 
for de Sindssyge ere hidtil blevne saa aldeles sammenblandede med den 
almindelige Fattig-Understettelse, at deres totale Sum endog har været al- 
deles ubekjendt for de Kommissioner, der administrere og kontrollere deres 
Fordeling.« Han antager dog ikkedestomindre, at man kan beregne samt- 
lige kommuners forpleiningsudgifter for alle de af dem forsørgede sinds- 
syge til en samlet sum af 61 536 spd. aarlig". 
Udgifterne for de privat forpleiede udrededes ialmindelighed af amts- 
kommunerne?, 
Angaaende de private forpleiere bemærker Major, at erfaring viser, 
at de sindssyge alene bliver optagne i familjer, »som befinde sig i 
uheldige Kaar, da kun disse ville finde et tilstrækkeligt Motiv til at paa- 
tage sig Faren, Ansvaret og alle de Onder, som Forpleiningen af saa- 
danne Individer medfører, i den forholdsvis heist ubetydelige Godtgjorelse 
som bydes«?, 
Majors ovenciterede kritik af fattigvæsenets forhold til sindssygepleien 
er sikkert ikke fuldt retfærdig. Det er vel ikke usandsynligt, at sindssyge 
fra landdistrikterne i mange tilfælde havde det bedre, saalænge de blev 
omsendte i lægd; thi naar de i en ikke altfor kort tid forpleiedes hos 
snille folk, som ikke var særlig daarlig stillede i økonomisk henseende, 
nød de selvfølgelig godt af sine verters barmhjertighed; og der vides 
intet paalideligt om, at de i almindelighed blev ilde behandlede. Noget 
anderledes har visselig sagen stillet sig, da man begyndte i større ud- 
streekning at befri benderne for den heromhandlede byrde og istedet — 
endog ofte ved licitation — udsatte de sindssyge hos folk, som for be- 
taling vilde modtage dem til forpleining; thi det er — som netop anført — 
klart, at det kun var de daarligst stillede familjer, der var villige til at mod- 
tage sindssyge, og disse folk var naturligvis ogsaa mindst istand til at ove 
barmhjertighed og steerkest fristede til at ege sin vinding saa langt som 
muligt. 
Paa den anden side maa det ikke tabes af syne, at de fleste af de 
heromhandlede sindssyge tilhørte den samme samfundsklasse som sine for- 
pleiere og var opdragne under væsentlig samme livsvilkaar, og jeg finder 
det rimeligt, at de rolige og renlige sindssyge, særlig naar de ikke var 
helt uarbeidsdygtige, i almindelighed har faaet kost, beklaedning og husrum 
omtrent som sine forpleiere. Mod de urolige og urenlige sindssyge har 
man ganske vist truffet haardhaendte tvangsforanstaltninger; men disse har 
1 Indberetningen s. 28, sp. 2. 
= Se M. Braun TvErHE: Norges Statistik (1848) s. 309. 
3 Indberetningen s. I, sp. 1. 
1 Ved omgangslegd var det forøvrigt almindeligt, at de kun faa dage forblev hos samme 
vert. 
