ICI I. No. 6. COTAMSKE UNDKRSOKKLSER 1 HKLGELAND. I. 35 



nord for den omtalte forsænkning mellem Holen og Dalsvaagen. De vig- 

 tigste marmorlag er: et belte nord for denne forsænkning, en dermed 

 parallel aare fra Skaga til Sorvikcn og fortsættelse dera\- fra Solfjeld — 

 Gjesfjord — Gulsnesset, de mægtige lag om Xordvikcn, over Kammene til 

 \*aagsvaagen og derfra fortsat til Glein. I det nordligste parti er der 

 navnlig kalklag ved Dennes, saavel under Donnesfjeld som langs Brugge- 

 viken, ved Storvandet, Nordoyvaagen til Soro^'vaagen. 



Ogsaa syd for forsænkningen mellem Helen og Dalsvaagen er der 

 endel mindre kalkfelter, saaledes kalkaarer nord for Straumavandenc, vtd 

 Nordbjern og Engesviken paa estsiden og i Denmandens skraaninger ned 

 mot Hagen paa vestsiden. Gneisformationen utgjer ellers den sterste del 

 av fjeldpartiet Denmanden — Hæstadtind likesom mesteparten av denne 

 sydlige del av een ; desuten avbryter den skiferformationen i et belte mellem 

 Gleinsviken og Aakvik (nordre). Av granit (tildels porfyrgranit) tindes der 

 småle belter tvers over een parallelt med gneis-skiferen, særlig fra Dals- 

 vaagen til Breiviken (porfyrgranit), og en del felter, mest porfyrgranit, mellem 

 Gulsnesset syd for Vaagsvaagen og Skagalandets nordvestpynt. 



Her kan blot nævnes de merkelige huledannelser ved Aakvik, hvis 

 bund ligger 94 m. o h. De er utgravet av havet i gneisbergarten. Den 

 største av dem har en længde av ca. 30 m. Mangesteds er der terrasser 

 med gamle strandlinjer ogsaa i det indre av een, saaledes ved Hildset syd 

 for Vaagsvaagen en strandlinje i fast fjeld 92 m. o. h., gaarden Holand 

 mellem Oyvaagen og Dals\'aagen ligger paa en 30 m. hei terrasse, og i 

 skaret mellem Skar og Einviken nær Sondre Aakvik er der fjæresand med 

 glatrullede stene op til en strandvold 60 m. o. h. 



Jordsmonnet er myrjord og paa de dyrkede steder muld med skjæl- 

 sand. Søndre Aakviks jorder dannes saaledes av ren skjælsand under 

 matjordlaget. Av kornarter d3Tkes helst byg, der i regelen modnes og 

 gir forholdsvis pene avlinger. Ogsaa havre dyrkes, men er ikke saa aar- 

 viss. Det dyrkbare land ligger især langs strandsiderne, men ogsaa inde 

 i landet i smaa lune dale. Ogsaa de myrlændte strek kunde opdyrkes og 

 trembyder ialfald mangesteds god beitesmark. 



Av sk og skal specielt nævnes furuskogen i Hæstadniarken, især i 

 liene ned mot Finbuvand og i Ravnskarlien. Her optræder furuen dels i 

 ren bestand, dels blandet med birk (i det hele ca. 400 maal). Nogle faa 

 grantrær findes ogsaa her. Av levskog findes der spredt enkelte bestande 

 under fjeldene. Her skal næ-vnes: ved Sondre Aakvik og Skar, ved Nord- 

 viken og Skei, ved Solfjeld, under Tittcrnesaasene og Donnesfjeld. Trærne 

 er især birk, spredt forekommer graa-or, selje, asp og rogn. Ved Sol- 

 fjeld forekommer der litt hasselkrat, blandet med nogle almetrær, ved 



